МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ
Волинський національний університет імені Лесі Українки

МЕТОДИЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ
ДО ВИКОНАННЯ КУРСОВИХ РОБІТ

для студентів спеціальності “Інформатика”

Луцьк 2009

ВСТУП
	Широке запровадження персональних комп’ютерів у всі сфери діяльності людини, інтенсивний  розвиток і удосконалення програмно-апаратної частини ПЕОМ потребують якісного і пристосованого до конкретних умов програмного забезпечення, високоефективної методики навчання роботи з ним користувачів, починаючи зі шкільної освіти. У зв’язку з цим пред’являються високі вимоги до рівня підготовки кадрів, від яких в тій чи іншій мірі залежить розробка і реалізація програмного забезпечення, розвиток інформаційної культури широких верств населення, в т. ч. і школярів. Спеціалісти, яких готує вища школа, за глибиною своїх науково-технічних знань повинні бути здатні самостійно і творчо розв’язувати наукові, виробничі, педагогічні  питання у відповідності до конкретних умов функціонування. Спеціалістам з інформатики крім знання різних видів програмного забезпечення і вміння опрацьовувати різноманітну інформацію з його допомогою, потрібно вміти проектувати і розробляти  програмні продукти спеціального призначення, навчати користуватися ними інших людей.
	Значну роль у розвиткові навичок самостійної творчої роботи студентів відіграє виконання ними курсових робіт, оскільки це дозволяє шляхом розв’язування конкретних реальних проблем залучати студентів до суспільно-корисної та науково-дослідної роботи, виховувати у них відповідальність за виконану роботу. Виконання курсових робіт є складовою науково-дослідної роботи студентів, що включається в навчальний процес і сприяє закріпленню, поглибленню і узагальненню знань, отриманих студентами під час навчання і застосуванню цих знань до комплексного вирішення конкретних практичних проблем. Системою курсових робіт студент готується до виконання складнішого завдання – виконання  дипломної роботи. Окрім цього підготовка курсових робіт повинна познайомити і навчити студента користуватися довідковою літературою Держстандартів, типовими проектами у відповідних галузях. 
	Виконання курсових робіт, як правило, планується після завершення теоретичного курсу.
НОРМАТИВНА ОСНОВА 

	В “Положенні про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах”, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 2 червня 1993 року № 161, зазначається:
	“Курсові проекти (роботи) виконуються з метою закріплення, поглиблення  і узагальнення знань, одержаних студентами за час навчання та їх застосування до комплексного вирішення конкретного фахового завдання.
	Тематика курсових проектів (робіт) повинна відповідати завданням навчальної дисципліни і тісно пов’язуватися з практичними потребами конкретного фаху.
	Порядок затвердження тематики курсових проектів (робіт) і їх виконання визначається вищим навчальним закладом.
	Керівництво курсовими проектами (роботами) здійснюється, як правило, найбільш кваліфікованими викладачами.
	Захист курсового проекту (роботи) проводиться перед комісією у складі двох-трьох викладачів кафедри (предметної або циклової комісії) за участю керівника курсового проекту (роботи).
	Результати захисту курсового проекту (роботи) оцінюється за чотирибальною шкалою (“відмінно”, “добре”, “задовільно”, “незадовільно”). Курсові проекти (роботи) зберігаються на кафедрі (предметній або цикловій комісії) протягом одного року, а потім списуються в установленому порядку”.

  ОРГАНІЗАЦІЙНІ ПИТАННЯ

	Теми курсових робіт затверджуються на засіданні кафедри не пізніше ніж за три місяці до початку їх виконання.
	При виконанні курсових робіт студенти можуть брати участь в держбюджетній і госпдоговірній науково - дослідній роботі, яка проводяться на кафедрі, виконувати завдання курсових робіт під час проходження  виробничої практики.
Керівник видає кожному студенту індивідуальне завдання і складає план-графік виконання курсової роботи. Після захисту курсової роботи на комісії науковий керівник заповнює відповідні позиції на бланкові завдання, який підшивається до зданої курсової роботи. 
В процесі виконання завдання курсової роботи  студент зобов'язаний відвідувати консультації згідно розкладу і звітувати відповідно до графіку про стан готовності курсової роботи.
Тематику курсових робіт рекомендується визначати так, щоб вона могла розвиватися в наступних курсових роботах по  дисциплінах кафедри і в дипломній роботі.  Запропоновані теми курсових робіт не повинні бути шаблонними, передбачати вирішення взаємопов’язаних між собою питань, узгоджуватись з інтересами та здібностями студента. 
	Студент може вибрати тему із списку тем, запропонованих кафедрою, або будь-яку іншу із нормативного чи спеціального курсу і проконсультуватися по ній із викладачем кафедри, який уточнює тему, пропонує план дослідження, інструментарій, рекомендує інформаційні джерела.

В загальному вигляді процес виконання курсової роботи може бути поданий  такою послідовністю етапів:
1.	Вивчення, аналіз і розуміння теми і вихідних даних.
2.	Аналіз літератури по темі курсової роботи, пошук аналогів і прототипів.
3.	Аналіз предметної області, процесу або об'єкту.
4.	Уточнення і виконання  задачі програмування, що випливає з теми роботи.
Цей етап може включати розробку структур, блок-схем алгоритмів, текстів програм, функціональних структур програм, структур інтерфейсів, баз даних, методик, інструкцій користувачу і програмісту, обгрунтування математичних моделей і засобів, комплектування технічних засобів і т. д.
5.	Оформлення текстової частини (пояснювальної записки) роботи.
6.	Перевірка викладачем всієї курсової роботи і допуск до захисту.
7.	Захист курсової роботи.
Студенти зобов’язані у вказаний термін звітувати керівнику про стан виконаної роботи. У випадку неявки на 3 контрольні точки перевірки, зазначених в індивідуальному завданні, студент не допускається до захисту курсової роботи.
	В процесі виконання завдань курсової роботи студент консультується з викладачем відповідно до графіку консультацій кафедри.
	Не менше, ніж за тиждень до захисту курсової роботи студент зобов'язаний підготувати і надати керівнику текстову частину (пояснювальну записку) і продемонструвати програмну реалізацію.  Керівник  повинен перевірити і дати попередню оцінку курсовій роботі з урахуванням відношення студента до процесу її  виконання,  обсягу зробленої роботи, а також якості пояснювальної записки. Якщо при перевірці виявлені неточності або помилки, то студент повинен усунути їх.
Не пізніше, ніж за день до захисту курсова робота, підписана керівником  з текстом “Допущено до захисту” , повинна бути подана студентом на кафедру.
	Захист курсової роботи проводиться в кінці семестру за розкладом, затвердженим завідувачем кафедри, у формі усного виступу  та демонстрації програмної розробки  перед комісією, складеної з викладачів кафедри.
	Усний виступ  повинен бути протягом не більш 7-10 хвилин за матеріалами проведеного дослідження. У  виступі потрібно назвати тему курсової роботи, її мету, перерахувати завдання, які вирішувались для досягнення поставленої мети, визначити найважливіші   результати. Суттєво доповнюють усний виступ і полегшують його сприйняття різні форми унаочнення, і в першу чергу - комп’ютерні. Після виступу  студент відповідає на запитання, що поставлені комісією. Мета питань - визначити глибину знань студента по темі курсової роботи, розуміння особливостей проведеної роботи, ступінь самостійності при її виконанні, точність і вірогідність отриманих результатів.
	З урахуванням обсягу роботи, якості оформлення текстової частини роботи, доповіді, відповідей студента і оцінки роботи студента керівником комісія приймає рішення за оцінкою курсового проекту і проставляє її в залікову книжку студента.
	Для заохочення кращих робіт комісія має право рекомендувати їх на конкурси і конференції, які проводяться в рамках кафедри, факультету, університету, інших вищих навчальних закладах.

ЗАГАЛЬНІ ВИМОГИ ДО КУРСОВИХ РОБІТ

Курсова робота містить:
титульний аркуш,
зміст,
вступ, 
основну частину,
висновки,
список використаних джерел, 
додатки (при необхідності).

Титульний лист курсової роботи оформляється відповідно до форми (Додаток A) і містить інформацію про місто, навчальний  заклад та кафедру, де  виконувалась робота, зазначення дисципліни, до якої відноситься курсова робота та її тема, хто виконував роботу, вчене звання, вчений ступінь, посада,  прізвище та ініціали наукового керівника.
	Тема курсової роботи повинна бути, по можливості, короткою, відповідати основним питанням спеціалізації, з якої пишеться курсова робота, вказувати на мету дослідження і відображати його призначення (адресат). Іноді для більшої конкретизації до назви слід додати невеликий (4-6 слів) підзаголовок. У темі  не бажано використовувати термінологію популярного характеру. 
	Зміст подають на початку курсової роботи; він містить найменування та номери початкових сторінок усіх структурних частин роботи.
	Вступ розкриває сутність, стан наукової проблеми та її значення в цілому, актуальність та доцільність проведення дослідження,  мету роботи і завдання, які необхідно вирішити для  досягнення поставленої мети. Вказані структурні компоненти вступної частини виділяють у тексті. Актуальність відображає корисність і доцільність розробки даної курсової роботи для відповідних галузей науки. Тому,  обгрунтовуючи актуальність роботи, важливо зазначити, що проблемою цікавилися і інші дослідники, але автору вдалося знайти своєрідне її трактування і внести нове в розробку проблеми. Актуальність дослідження може обумовлюватися і поширеністю якогось явища, його типовістю і важливістю для певної галузі науки, або уточнення окремих понять і реалізації нових розробок з появою нових наукових або технічних даних
Мета курсової роботи формулюється лаконічно і повно, при цьому доцільно перерахувати завдання, вирішення яких приводить до поставленої мети.  Перелік завдань віодображає зміст виконуваної студентом роботи.
	Основна частина курсової роботи складається з розділів, підрозділів, пунктів, підпунктів. Основному тексту кожного розділу може передувати передмова з коротким описом вибраного напрямку та обгрунтування застосованих методів дослідження. В кінці кожного розділу формулюють висновки із стислим викладенням наведених у розділі наукових і практичних результатів.
В розділах основної частини подають: 
	огляд інформаційних джерел та програмного забезпечення і вибір напрямків досліджень;
виклад основних прийомів та методів досліджень;
опис теоретичної та експериментальної частини дослідження з обгрунтуванням вибраних засобів;
аналіз і узагальнення отриманих результатів дослідження.
	В огляді інформаційних джерел (перший розділ) необхідно стисло подати опис існуючого досвіду та практики з розглядуваної проблеми, зазначивши ті питання, які не знайшли ефективного вирішення, і визначити місце проведеного дослідження у її розв’язанні. 
	У другому розділі потрібно обгрунтувати вибір напрямку та засобів дослідження, описати методи  вирішення задач і їх порівняльні оцінки.
	В наступних розділах з вичерпною повнотою подаються результати власних досліджень автора із зазначенням того нового, що він вносить у розробку проблеми; подається оцінка повноти вирішення поставлених задач, їх порівняння з аналогічними результатами. 
	Для підтвердження формульованих тверджень і положень у всьому тексті роботи необхідні посилання на використані та опрацьовані інформаційні джерела.
У висновках  описуються найбільш важливі результати, їх теоретичне та практичне значення, подаються рекомендації щодо використання здобутих результатів.
Список використаних джерел розміщається в алфавітному порядку відповідно до вимог, зазначених у Додатку В. 
За необхідності до додатків доцільно включати допоміжний матеріал, необхідний для повноти сприйняття курсової роботи ( таблиці, схеми, інструкції і конкретні методики, опис алгоритмів і програм вирішення задач на ЕОМ відповідно до вимог Держстандартів, ілюстрації допоміжного характеру, перелік використовуваних у роботі умовних позначень).

ЗАГАЛЬНІ ВИМОГИ ДО ОФОРМЛЕННЯ КУРСОВОЇ РОБОТИ

Звіт про виконану курсову роботу подається на паперовому та електронних носіях.
	Текстову частину (пояснювальну записку) курсової роботи (на паперовому носії) необхідно оформляти відповідно до  вимог, що ставляться до текстових документів, сформульованих на основі Міждержавного стандарту Єдиної системи конструкторської документації “ГОСТ 2.105-95”.

Текст курсової роботи повинен бути стислим, точним, логічно послідовним, необхідним і достатнім для доведення та використання проектних розробок.
При викладі обовязкових вимог слід вживати слова “повинен”, “слід”, “необхідно”, “вимагається, щоб”, “дозволяється тільки”, “не дозволяється”, “забороняється”, “не слід”.
 	У тексті роботи необхідно вживати терміни, визначення, позначення і скорочення, встановлені чинними стандартами , підручниками, науково-технічними виданнями. 
 	У тексті роботи, формулах, таблицях і рисунках не дозволяється вживати:
·	звороти розмовної мови, техніцизми та професіоналізми;
·	різні терміни, визначення, позначення і скорочення для одного й того самого поняття;
·	іншомовні слова і терміни за наявності рівноцінних слів і термінів в українській мові;
·	довільні словосполучення та скорочення слів, що не відповідають правилам української орфографії та діючим стандартам.
	Курсову роботу друкують за допомогою комп’ютера на одній стороні аркуша білого паперу   формату А4 (210х297 мм) через півтора міжрядкових інтервали. (Текстовий редактор Word 7.0, розмір шрифту - 14, Tymes New Roman).
	Обсяг курсової роботи повинен становити  25-30 сторінок основного тексту без додатків.
	Текст курсової роботи необхідно друкувати, залишаючи береги   таких розмірів: лівий - 20 мм, правий - 10 мм, верхній - 20 мм, нижній - 20 мм.
Зміст роботи розміщають на окремій пронумерованій сторінці (сторінках), вказуючи заголовок "Зміст", не нумерують як розділ  і включають в загальну кількість сторінок роботи.
У зміст роботи включають номери розділів, підрозділів, пунктів  і підпунктів, їх найменування і номери сторінок; номери  і найменування (якщо вони є) додатків та їх сторінок.
Найменування, включені у зміст, записуються малими літерами. Прописними літерами повинні друкуватися заголовні букви і абревіатури.
Структурними елементами роботи є розділи, підрозділи, пункти, підпункти.
Розділ - перший ступінь поділу, визначений номером і заголовком.
Підрозділ - частина розділу, визначена номером і заголовком.
Пункт - частина розділу чи підрозділу, позначена номером, може мати заголовок.
Підпункт - частина пункту, позначена номером, може мати заголовок.
Абзац - логічно виділена частина тексту,  яка не має номера. Допускається поміщати текст між заголовками розділу і підрозділу, між заголовками підрозділу і пункту. Всередині підрозділів, пунктів і підпунктів можуть бути подані перерахування, які рекомендуються позначати арабськими цифрами з дужкою: 1), 2) і т.д. Допускається виділяти перерахування     простановкою дефісу перед  текстом. Не рекомендується робити посилання на елементи перерахувань. Кожний структурний елемент починається з абзацного відступу.
Заголовки  розділів пишуть прописними буквами і розміщають симетрично відносно правої і лівої меж тексту (розмір шрифту - 14, жирний, Times New  Roman).                           
Заголовки підрозділів записують з абзацу малими літерами, крім першої прописної (розмір шрифту - 14, жирний, Times New  Roman). Перенесення слів у заголовках не допускається. Крапку в кінці заголовка не ставлять. Якщо заголовок складається із двох речень, їх розділяють крапкою.
Кожен розділ рекомендується починати з нового листа.
Відстань між заголовком і наступним текстом, а також між заголовками розділу і підрозділу повинна бути рівною двом інтервалам.
Розділи, підрозділи, пункти і підпункти потрібно нумерувати арабськими цифрами з крапкою.
Розділи повинні мати порядковий номер (1, 2, і т.д.). В межах розділу повинна бути наскрізна нумерація по всіх підрозділах, пунктах і підпунктах, які входять в даний розділ.
Нумерація підрозділів включає номер розділу і порядковий номер підрозділу, що входить в даний розділ, розділені крапкою (2.1., 3.1. і т.д).
При наявності розділів і підрозділів до номеру підрозділу після крапки добавляють порядковий номер пункту і підпункту (3.1.3., 3.1.1.1. і т.д.).
Текст роботи повинен бути коротким, чітким, об’ємним, який виключає можливість неоднозначного тлумачення.
Терміни і визначення повинні бути єдиними і відповідати встановленим стандартам, а при їх відсутності - загальноприйнятим в науково-технічній літературі.
Для виділення окремих понять допускається змінювати інтервали між словами, а також друкувати окремі слова чи частини тексту шрифтом, відмінним від друку основного тексту (курсив, підкреслений, розмір шрифту - 14, Times New  Roman).
Ілюстрації можуть бути розташовані в тексті документу чи в додатках.
Ілюстрації, якщо їх в тексті більше однієї, нумерують арабськими цифрами в межах всього документу.
В додатках ілюстрації нумеруються в межах кожного додатку в порядку, встановленому для основного тексту документу.
Посилання на ілюстрації роблять так: "рис.12" або "(рис.12)".
Ілюстрації можуть мати тематичний заголовок і текст, що пояснює зміст ілюстрації.
Тематичний заголовок (найменування) поміщають над ілюстрацією. Номер ілюстрації поміщають під пояснюючими даними.
Формули в роботі, якщо їх більше однієї, нумерують арабськими цифрами. Номер ставлять з правого боку сторінки в дужках на рівні формули.
В межах всієї роботи чи її частин формули мають наскрізну нумерацію.
Посилання в тексті на порядковий  номер формули подають в дужках,        наприклад: "у  формулі (5)". 
При поділі роботи на частини  номер частини ставиться перед порядковим номером формули і відділяється  від останньої крапкою, наприклад: " у формулі 1.4)".
У курсовій роботі обов’язково даються посилання на інформаційні джерела, матеріали або окремі результати, які використовуються в процесі досліджень. Такі посилання дають змогу   перевірити достовірність  наведених в роботі відомостей, з’ясувати рівень володіння  студентами додатковою інформацією.
Посилання в тексті роботи слід зазначати порядковим номером за переліком посилань, виділених двома квадратними дужками. Якщо наводиться цитата, крім порядкового номера із списку вказується сторінка, наприклад [1, с.12-13].
Список використаних джерел інформації з урахуванням вимог ГОСТ 7.1 повинен містити сукупність бібліографічних даних, необхідних і достатніх для пошуку цитованих, розглянутих або згаданих у тексті записки документів, до яких відносяться: книги, нормативні та інші документи (стандарти, каталоги, авторські свідоцтва, патенти, звіти про НДР), дисертації, автореферати дисертацій, статті і ін.
Список використаних джерел розміщається в алфавітному порядку прізвищ перших авторів або заголовків, враховуючи хронологічний порядок. Відомості про джерела, які включені до списку, необхідно давати згідно з вимогами державного стандарту з обов’язковим наведенням назв праць. (Приклад оформлення списку використаних джерел подано в ДОДАТОК Б).
Ілюстративний матеріал, таблиці чи текст допоміжного характеру оформляються у вигляді додатків.
Додатки оформляють як продовження даного документа на останніх сторінках роботи. Кожен додаток повинен починатися з нової сторінки із зазначенням у правому верхньому кутку слова "ДОДАТОК" прописними буквами і мати тематичний заголовок, який записують симетрично тексту прописними буквами.
При наявності в роботі більше одного додатку всі додатки нумеруються арабськими цифрами (наприклад, ДОДАТОК 1, …) або прописними англійськими літерами (наприклад, ДОДАТОК А, …).
Всі додатки повинні бути перераховані у змісті із вказанням відповідних сторінок.
Курсова робота подається зшитою у швидкозшивачі із прозорою першою сторінкою. На останню чисту сторінку роботи вклеюється конверт, в якій поміщається дискета (компакт-диск)  з електронним звітом по курсовій роботі.

Для звіту по курсовій роботі   на електронному носії (дискетах, компакт-дискові) необхідно представити текстову частину, програму чи  програмну систему і пояснювальну картку, за вимогами, що формулюються на основі Міждержавного стандарту “ГОСТ 6.10.4-84. Група Т54” - “Уніфіковані системи документації. Надання юридичної сили документам на машинному носії і машинограмі, які створюються засобами обчислювальної техніки”. Текстові документи готуються у текстовому редакторі Word і зберігаються із значущими іменами англійськими літерами у форматі rtf.
	Програмна реалізація курсової роботи подається у вигляді ехе-файлів із наявністю обов’язкового супровідного файла типу hеlp, який містить вичерпну інформацію щодо запуску, тестування і виконання поданої програми (інструкція користувачу). Дозволяється архівувати матеріали за допомогою загальновідомих архіваторів. Електронні носії перед здачею необхідно обов’язково перевіряти на наявність вірусів.
Пояснювальна картка повинна мати ім’я, що складається із прізвища студента (англійськими літерами) і через знаки підкреслення ( _ ) – група, в якій він навчається, семестр та рік, коли виконується курсова робота та бути створеною  у форматі  txt і містити таку інформацію українською мовою: 
-	прізвище, ім’я, по-батькові ;
-	група;
-	навчальний рік та семестр виконання роботи;
-	тема курсової роботи;
-	прізвище, ім’я, по-батькові наукового керівника, його посада, вчений ступінь та вчене звання;
-	перелік текстових і програмних файлів та їх призначення;
-	назва програмного середовища, в якому реалізовано програму;
-	опис вимог до програмно-апаратних засобів, необхідних для виконання створеної програми;
-	характер і джерело вихідних даних.

І. КУРСОВА РОБОТА ЗІ СПЕЦІАЛІЗАЦІЇ 

	За навчальним планом підготовки спеціаліста з інформатики курсова робота з спеціалізації  виконується студентами у 8-ому семестрі після того, як закінчено вивчення основних телретичних курсів  фундаментальної і спеціальної  підготовки. . Розглядуваний матеріал цих курсів  стане основою для постановки завдань, вирішення яких передбачає програмну реалізацію.

1.1.	МЕТА КУРСОВОЇ РОБОТИ

Мета курсової роботи -  закріплення теоретичного матеріалу з курсів, що формують навички програмування та розробки програмного забезпечення, а також відповідних дисциплін спеціалізації.

1.2.	СТРУКТУРА  І  ЗМІСТ  КУРСОВОЇ РОБОТИ 

Курсова робота з програмування містить такі складові:
1)	вступ (формується за загальними вимогами до курсових робіт);
2)	основна частина, яка складається не менше, ніж із трьох розділів. В першому розділі подаються матеріали інформаційного пошуку (огляду) стосовно поставленої проблеми та їх аналіз, опис проблеми, що є об’єктом дослідження, її математична модель,  запропонований метод та  алгоритм розв’язування. В другому розділі подається опис засобів програмної реалізації досліджуваної проблеми з обгрунтуванням доцільності їх використання. Третій розділ містить опис конкретної програмної реалізації поставленої задачі, результати тестування програми та їх аналіз, використовує ілюстративний матеріал, необхідний для кращого розуміння проведеної роботи. Свідченням якісного виконання і оформлення цієї части роботи є наявність компонентів програмної документації (“Опис програми”, “Керівництво оператора”), поміщеної у додатках;
3)	висновки (формуються за загальними вимогами до курсових робіт) із зазначенням ефективності розробленого алгоритму, практичного та теоретичного значення створеної програми;
4)	список використаних джерел, які в повній мірі відображатимуть зміст трьох розділів основної частини;  враховуючи швидкі темпи розвитку програмно-апаратного забезпечення ПЕОМ, доцільно використовувати літературні джерела якомога пізніших років видання, а також обов’язково включати до них інформацію з  періодичних видань відповідних напрямків; 
5)	додатки,   які включають обов’язково ОПИС ПРОГРАМИ відповідно до стандарту 19.402-78 Єдиної системи програмної документації (ДОДАТОК В)  та ВКАЗІВКИ ОПЕРАТОРУ відповідно до стандарту 19.505-79 Єдиної системи програмної документації (ДОДАТОК Г). Ці два програмні документи доповнюють третій розділ текстової частини курсової роботи, характеризуються стислістю, лаконічністю, точністю викладу необхідних положень. В додатках подають ілюстративні матеріали для кращого розуміння логіки побудови та принципів роботи програми.

1.3.	ТЕРМІНИ І ПЛАН ВИКОНАННЯ КУРСОВОЇ РОБОТИ

Курсова робота виконується протягом 14-15 тижнів навчання, і містить такі етапи:
-	визначення теми, мети роботи, постановка завдань, вимоги до представлення кінцевого результату,  перелік звітної документації про виконання курсової роботи,  список основних рекомендованих інформаційних джерел (1 тиждень);
-	аналіз завдання, добір і вивчення основних інформаційних  джерел (1 тиждень);
-	формалізація постановки завдання, визначення вхідних даних, складання плану курсового дослідження (1 тиждень);
-	розробка структури програми, її інтерфейсу з користувачем (2 тижні);
-	опрацювання додаткових (знайдених самостійно) інформаційних джерел, підготовка вступної частини пояснювальної записки, першого та дpугого розділів основної частини (2 тижні);
-	визначення структури програми, розробка та реалізація складових компонентів програми (3 тижні);
-	налагодження і тестування програми (3 тижні);
-	опис практичної частини роботи (третій розділ та додатки) (1 тиждень);
-	здача роботи на перевірку, при потребі – її доопрацювання (1 тиждень);
-	захист курсової роботи (останній тиждень навчального семестру, в якому виконується курсова робота).

ДОДАТОК А

1

                                                                          20 мм

2

МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ ТА НАУКИ УКРАЇНИ
1 інтервал (роз. шр. 16)
ВОЛИНСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ
ІМЕНІ ЛЕСІ УКРАЇНКИ
2 інтервали (роз. шр. 16)
Кафедра прикладної математики

5 інтервалів (роз. шр. 14)

КУРСОВА РОБОТА
З ПРОГРАМУВАННЯ
(або з програмного забезпечення ЕОМ , архітектури ЕОМ та ін.)
2 інтервали (роз. шр. 18)
АЛГОРИТМ ВІДШУКАННЯ
НАЙКОРОТШОГО ШЛЯХУ У ГРАФІ
2 інтервали (роз. шр. 24)
Виконав студент 25 групи
математичного факультету
спеціальності “інформатика”
Бобік Тарас Петрович
2 інтервали (роз. шр. 14)
Науковий керівник
кандидат фіз.-мат. наук,
доцент каф. прикладної мат.
Михайлюк Віктор Олексійович

7 інтервалів (роз. шр. 14)

Луцьк 2009

ЛУЦЬК 2000

3

4

5

6

  20 мм                                                                                                                                     10 мм

7

8

9

                                                                                   20 мм
1, 2, 9 – Times New Roman, розмір шрифту 16, жирний, прописний, розміщений по центру
7, 8 – Times New Roman, розмір шрифту 14, звичайний, розм. в правій частині, без перенесень у словах
3 – Times New Roman, розмір шрифту 14, жирний, розміщений по центру, прописна перша літера
4, 5 – Times New Roman, розмір шрифту 18, жирний, розміщений по центру, всі літери прописні
6 – Times New Roman, розмір шрифту 24, жирний, розміщений по центру, всі літери прописні
ДОДАТОК Б
Введення в дію нового стандарту з бібліографічного опису 
ДСТУ ГОСТ 7.1:2006. Основні відмінності від ГОСТ 7.1.—84
 Нові правила бібліографічного опису.
У сфері інформаційної діяльності уніфікація бібліографічного запису у відповідності до міжнародних рекомендацій та національних стандартів забезпечує сумісність бібліографічних даних як на вітчизняному, так і на міжнародному рівні, полегшує процеси розуміння та обміну інформацією і є необхідною умовою інтеграції до світового інформаційного товариства.
Для уніфікації складання бібліографічного опису на міжнародному рівні, забезпечення можливості обміну результатами каталогізації розроблено новий національний стандарт 
ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 "Бібліографічний запис. Бібліографічний опис. Загальні вимоги та правила складання", який набуває чинності 1 липня 2007 року. Він є базовим для системи стандартів, правил, методичних посібників зі складання бібліографічного опису.
Новий стандарт вводиться на заміну п’яти стандартів — ГОСТ 7.1—84 СИБИД "Библиографическое описание документа. Общие требования и правила составления"; ГОСТ 7.16—79 "СИБИД. Библиографическое описание нотных изданий"; ГОСТ 7.18—79 "СИБИД. Библиографическое описание картографических изданий"; ГОСТ 7.34—81 "СИБИД. Библиографическое описание изоизданий"; ГОСТ 7.40—82 "СИБИД. Библиографическое описание аудиовизуальных материалов".
Новий стандарт вміщує тільки універсальні правила, спільні для всіх видів документів, але правила складання бібліографічного запису ілюструються фрагментами опису різних видів документів. Більшість нововведень пояснюється прагненням розробників максимально точно слідувати базовому принципу Міжнародного стандартного бібліографічного опису (ISBD) — подавати інформацію в бібліографічному описі в тому вигляді, в якому вона представлена в об’єкті опису.
Об’єктами опису є всі види опублікованих та неопублікованих документів на будь-яких носіях. ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 має суттєві відмінності від попередніх стандартів. Доцільно детальніше зупинитися на основних відмінностях.
Відповідно до нового стандарту, пунктуація в бібліографічному описі виконує дві функції: звичайних граматичних розділових знаків  (пунктуація), та розділових знаків, що мають розпізнавальний характер для областей та елементів бібліографічного опису (знаки приписної пунктуації).
Заголовок від опису відокремлюють крапкою. Області опису відокремлюють одна від одної крапкою і тире. При повторенні окремих областей повторюють крапку і тире, за винятком області серії (відомості про кожну серію беруться в окремі круглі дужки без знаку крапка і тире між ними).
У новому стандарті вперше підкреслено, що для розрізнення приписної та граматичної пунктуації застосовують проміжок в один друкований знак до і після приписного знака. Виняток — крапка та кома — проміжки залишають тільки після них. Знаки крапка з комою та три крапки до винятку не відносяться.
Необхідно відзначити, що в новому стандарті змінені правила вживання великої та малої літер. Їхнє вживання продиктоване тепер не тільки нормами мови, а й розділенням областей бібліографічного опису. Перші слова відомостей, що відносяться до назви та відомостей про відповідальність записуються з малої літери, якщо вони не є власними назвами, першими словами назви чи цитатами. Винятком є загальне позначення матеріалу та будь-які назви у всіх областях опису, наприклад:
Кам’янець на Поділлі [Текст] : турист. путівник / [авт.-упоряд. О. Расщупкін, С. Трубчанінов]. — Кам’янець-Подільський : Оіюм, 2006. — [16] с. : іл. ; 24 см. — 2000 пр. — 
ISBN 966-7975-71-1.
Відомості, що запозичені не з приписного джерела інформації, наводять у квадратних дужках (уклад. В. Петренко [та ін.] або [б. м.] (без місця) тощо). Необхідно від значити, що квадратні дужки застосовуються у межах однієї області. Якщо суміжні елементи відносяться до різних областей, то кожен елемент береться в окремі квадратні дужки, наприклад:
Культурологія [Текст] : навч. посіб. / [М. М. Закович, І. А. Зязюн, О. М. Семашко та ін.]. — [2-ге вид., стер.].— К. : Знання, 2006. — 267 с. ; 22 см.
У ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 розширився набір обов’язкових елементів бібліографічного опису. Перерахуємо елементи, що набули статусу обов’язкових:
·       перші відомості про відповідальність в усіх областях (області назви та відомостей про відповідальність, області видання, області серії);
·       додаткові відомості про видання;
·       ім’я видавця, розповсюджувача тощо;
·       основна назва серії та підсерії;
·       Міжнародний стандартний номер серіального видання, що було надано серії чи підсерії (ISSN);
·       номер випуску серії чи підсерії;
·       окремі примітки в описі певних видів документів (в описі електронних ресурсів — примітки про джерело основної назви, примітки про системні вимоги).
Необхідність застосування та набір факультативних елементів визначається бібліографувальною установою.
В області назви та відомостей про відповідальність вперше введено новий елемент — загальне позначення матеріалу. Це факультативний елемент, який доцільно зазначати в описі для інформаційних масивів, що вміщують відомості про документи різних видів.
Особливу увагу необхідно приділити змінам, що стосуються відомостей про відповідальність. У відповідності до основних принципів ISBD, відомості у бібліографічному описі слід наводити в тому вигляді, в якому вони зазначені в документі. За старими нормами авторів твору, що зазначені у заголовку бібліографічного запису, не наводили у відомостях про відповідальність, тому в описі були відсутні перші відомості про відповідальність у тій формі та обсязі, як вони були зазначені в документі.
Якщо опис доповнюється заголовком бібліографічного запису, ім’я особи в заголовку наводять у формалізованому вигляді: спочатку прізвище, потім ім’я (можливо ім’я та по батькові) або псевдонім. Тільки у відомостях про відповідальність є можливість зазначити, в якому вигляді особа, що несе інтелектуальну чи іншу відповідальність за документ, представлена в документі. Заголовок запису — факультативний елемент, відомості про відповідальність — обов’язковий елемент опису, у відповідності до положень ISBD. У прийнятій системі координат логічно запропонована така модель запису, в якій відомості про відповідальність обов’язково зазначають, навіть якщо вони збігаються із заголовком, наприклад:
Мосіяшенко В. А. Українська етнопедагогіка [Текст] : навч. посіб. / В. А. Мосіяшенко. — Суми : Унів. кн., 2005. — 174 с. : табл. ; 20 см. — 1000 пр. — ISBN 966-680-198-1 (в опр.).
Необхідність приведення перших відомостей про від повідальність дає можливість адекватніше представляти документ у бібліографічному записі, ніж це було раніше.
Зміни, що стосуються області видання, полягають в тому, що відомості про видання наводять у формулюваннях та в послідовності, зазначеній у джерелі інформації: порядковий номер видання не виноситься на перше місце, як це було раніше. Додаткові відомості про видання (виправлене, доповнене, стереотипне, перероблене тощо) та перші відомості про відповідальність, що відносяться до конкретного зміненого видання твору, є обов’язковими елементами, наприклад:
— Вид. 5-те, доповн.
— 7-ме вид. стер. 
— 2-ге вид., переробл. та доповн.
Після області видання в описі розміщена область специфічних відомостей, яка є новою для загального пере ліку областей. Вона використовується під час опису об’єктів, що є особливим видом публікацій або розміщені на специфічному носії (картографічні, нотні, серіальні документи; стандарти та технічні умови; патентні документи, а також електронні ресурси), наприклад:
Системи екологічного керування. Вимоги та настанови щодо застосовування [Текст] : (ISO 14001:2004, IDT) : ДСТУ ISO 14001:2004. —  [На заміну ДСТУ ISO 14001-97 ; чинний від 2006-05-15]. — К. : Держспоживстандарт України, 2006. — VI, 20 с. : табл. ; 29 см. — (Національний стандарт України).
Зміни в області вихідних відомостей пов’язані з фор мою представлення відомостей про місце видання, ім’я видавця: їх слід наводити у формі та відмінку, зазначених у джерелі інформації, а не лише в називному відмінку.
Відомості про видавця за новим стандартом мають статус обов’язкового елемента.
Рік видання, навіть тоді, коли відомості про нього від сутні в документі, повинен бути встановлений хоча б приблизно. В таких випадках дату видання наводять у квадрат них дужках разом зі знаком запитання, наприклад: [2007?].
Позначення "б. р." (без року) в описі не наводять.
В області фізичної характеристики введено новий елемент — специфічне позначення матеріалу. Після відомостей про кількість фізичних одиниць зазначають позначення фізичного носія документа, наприклад:
— 1 електрон. опт. диск
— 1 папка (24 окр. арк.)
Зміни в області серії пов’язані зі збільшенням кіль кості обов’язкових елементів. Обов’язковими елементами області серії є: основна назва серії та підсерії; Міжнародний стандартний номер серіального видання (ISSN); номер ви пуску серії та підсерії.
Ще одне нововведення в області серії вже було згадане: це правило зазначення декількох серій. Відомості про кожну беруться у круглі дужки та відокремлюються проміжком.
Деякі зміни відбулися в області приміток. Необхідно відзначити, що область приміток в цілому факультативна, але під час опису деяких об’єктів окремі примітки є обов’язковими: примітки про джерело основної назви, про системні вимоги в описі електронних ресурсів, відомості про депонування в описі депонованої наукової роботи.
На відміну від ГОСТ 7.1—84, у новому стандарті відомості про тираж треба зазначати в області приміток. Перед ними можливе наведення примітки про наявність палітурки, якщо в описі не зазначено ISBN видання. За наявності ISBN відомості про палітурку  зазначають після нього в області стандартного номера (чи його альтернативи) та умов доступності.
Необхідно підкреслити, що всі ті зміни, що були прийняті для однорівневого опису, розповсюджуються і на багаторівневий опис багатотомних, серіальних документів.
Новий ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 покликаний забезпечити впровадження сучасних автоматизованих технологій опрацювання документів, ведення інформаційних баз даних; ефективність пошуку та використання документів всіх видів та типів; результативний обмін бібліографічною інформацією між інформаційними службами, бібліотеками, видавця ми та книготорговельними організаціями як в середині країни, так і за кордоном.
Дотримання нових норм під час створення бібліографічної інформації дасть змогу адекватніше представити документ у бібліографічному записі та створити якісний інформаційний продукт.
Відповідність міжнародним рекомендаціям ІФЛА "Міжнародний стандартний бібліографічний опис" — ISBD
Насамперед доцільно зазначити, що з набуттям ним чинності — ще раз нагадаємо: це 1 липня 2007 року — саме цим документом необхідно керуватися при складанні бібліографічних посібників (у тому числі й бібліографічних списків) як різним організаціям, так й окремим особам.
Нововведений стандарт визначає загальні вимоги і правила складання бібліографічного опису документа, його частини чи групи документів: набір областей та елементів бібліографічного опису, послідовність їхнього розміщення, наповнення і спосіб подання елементів, застосування приписаної пунктуації та скорочень. Вимоги стандарту розповсюджується на опис документів, що складають бібліотеки, органи науково-технічної інформації, центри національної бібліографії, видавці, інші бібліографуючі установи.
Сфера застосування нового стандарту має обмеження тільки для бібліографічних посилань, на які його вимоги не розповсюджуються. Бібліографічне посилання — сукупність бібліографічних відомостей про цитований, розглядуваний або згадуваний в тексті документа інший документ, не обхідних і достатніх для його загальної характеристики, ідентифікації та пошуку.
Вимоги нового стандарту — це професійні вимоги до створювачів інформації. У сфері інформаційної діяльності уніфікація бібліографічного запису у відповідності з між народними рекомендаціями та національними стандартами забезпечує сумісність бібліографічних даних на вітчизняному та міжнародному рівнях, спрощує процеси розуміння й обміну інформацією, є необхідною умовою інтеграції України в світове інформаційне співтовариство.
Зміни в новому національному стандарті стосуються, головним чином, трьох аспектів: теоретичні висновки та узагальнення; розвиток термінологічної системи бібліографічного опису; зміна практики бібліографування щодо правил наведення окремих елементів, правил орфографії, знаків приписаної пунктуації. Нова концепція складання бібліографічного опису прослідковується уже в самій назві стандарту "Бібліографічний запис. Бібліографічний опис. Загальні вимоги і правила складання. Слова "Бібліографічний запис" вказують на те, що він відноситься до системи стандартів з інформації, бібліотечної та видавничої справи, що регламентують складання бібліографічного запису, а друга частина назви — "Бібліографічний опис" й визначає предмет стандартизації.
Розробляється й незабаром набуде чинності ще один національний стандарт, що входить до системи стандартів з інформації, бібліотечної та видавничої справи і регламентуватиме правила і вимогами щодо складання — заголовка бібліографічного запису.
У новому стандарті з інформації, бібліотечної та видавничої справи враховано рекомендації ІФЛА "Міжнародний стандартний бібліографічний опис — ISBD", що є базою для вітчизняної системи стандартного опису, яка гармонізована з сучасними вимогами ISBD.
ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 — базовий для системи стандартів, правил, методичних посібників зі складання бібліографічного запису, зокрема його основної частини — бібліографічного опису. 
У новому стандарті — і це необхідно підкреслити — чітко розмежовані заголовок запису й опис, що визначені як окремі елементи бібліографіного запису. Це знайшло від биток і в назві, і в змісті: у положеннях та прикладах, що їх ілюструють, заголовок запису не розглядається. Виняток зроблено у розділі, присвяченому аналітичному опису, й до датку, де наведено приклади повних бібліографічних записів, що включають і заголовок. Заголовок — факультатив ний елемент, що традиційно використовується для пошуку й упорядкування записів.
Основні принципи складання бібліографічного опису викладено у розділі "Загальні положення", де вводяться нові терміни і поняття бібліографування. У ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 розширено поняття об’єкта бібліографічного опису, оскільки бібліографічний опис усіх видів документів на будь-якому носії інформації складають за загальними правилами щодо структури наповнення областей та елементів бібліографічними відомостями, статусу елементів, наведення приписаних розділових знаків, вибирання мови і графіки, застосування правил орфографії, скорочення тощо.
Об'єкти опису
Ними можуть бути всі види опублікованих (у тому числі й депонованих) і неопублікованих документів на будь-яких носіях — книги, серіальні та інші продовжувані ресурси, нотні, картографічні, аудіовізуальні, образотворчі, нормативні і технічні документи, мікроформи, електронні ресурси, інші тривимірні штучні чи природні об’єкти, складові частини документів, групи однорідних і різнорідних документів.
Об’єкти опису можуть складатися з однієї частини (одночастинні об’єкти) або двох чи більше частин (багато частинні об’єкти). Залежно від структури опису відрізняють однорівневий і багаторівневий бібліографічний опис. Однорівневий містить один рівень. Його складають, як правило, на одночастинний документ. Багаторівневий опис містить два і більше рівнів. Його складають на багаточастинний документ або на окрему одиницю чи групу фізичних одиниць багаточастинного документа — один чи декілька томів (ви пусків, номерів, частин) багатотомного чи серіального документа.
До бібліографічного опису входять такі області: область назви і відомості про відповідальність, область видання, область специфічних відомостей, область фізичної характеристики, область серії, область приміток, область стандартного номера (чи його альтернативи) та умов доступності.
Введено нові назви для двох областей опису, що відповідає їхньому наповненню: це область фізичної характеристики та область стандартного номера (чи його альтернатива) й умов доступності.
До загального списку областей опису входить й область специфічних відомостей, що використовується тільки для опису певних видів документів (нотних, картографічних, серіальних, електронних ресурсів, окремих видів нормативних і технічних документів), коли в описі необхідно зазначити відомості про особливості інформації, її фізичний носій, тип публікації та інші дані, характерні для будь-якого виду документа.
Області опису складаються з елементів, що діляться на обов’язкові та факультативні. В описі можуть бути тільки обов’язкові елементи або обов’язкові і факультативні. Обов'язкові елементи вміщують бібліографічні відомості, що забезпечують ідентифікацію документа. Їх наводять у будь-якому описі.
Факультативні елементи уміщують бібліографічні відомості, що дають додаткову інформацію про документ. Необхідність застосування факультативних елементів та їхній набір визначає установа, в якій складається опис. На бір елементів має бути постійним для певного інформаційного масиву (бази даних, каталога, покажчика, списку літератури тощо).
Області та елементи опису наводять в установленій послідовності, що в ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 подана в певному переліку областей та елементів. Про цю послідовність йшлося вище. Бібліографічні відомості, що відносяться до різних елементів, але граматично пов’язані в одному реченні, записують у попередньому елементі.
Знаки приписаної пунктуації
Перед елементами та областями у бібліографічному описі ставлять знаки приписаної пунктуації ( за старою термінологією — умовні розділові знаки). На відміну від зви чайних граматичних знаків, знаки приписаної пунктуації виконують розпізнавальні функції областей та елементів.
Заголовок від опису відділяють крапкою, а області одну від іншої крапкою й тире. Якщо якась область наводиться з абзацу, то знак тире не ставлять. При повторенні окремих областей повторяють крапку й тире, за винятком області серії. При повторенні області серії відомості про кожну серію беруть у круглі дужки без знака крапка й тире між ними.
Наприклад:
ISBN 966-661-594-0 (Школа). — ISBN 966-339-438-2 (НКП)
(повторено область стандартного номера чи його альтернативи та умов доступності)
(Архівні зібрання України. Спеціальні довідники) (Серія "Шляхта України")
(повторено область серії)
Це єдина зміна, що стосується правил наведення при писаної пунктуації. Все інше залишилося без змін: перед кожним елементом області, крім першого, ставиться визначений для цього приписаний знак. У разі повторення елементів він повторюється, за винятком знака навскісна лінія. Наприклад:
Маленькі сходинки : прогр. раннього втручання для дітей із затримкою розвитку : пер. з англ. / М. Пітерсі, Р. Трелоар у співпраці зі С. Кернс та ін. ; наук. ред. Т. І. Поніманська,
 А. А.  Колупаєва
У середині елементів наводять звичайні граматичні розділові знаки. Наприклад: 
Операція "Сафарі" : гумор і сатира.
При поєднанні граматичного, приписного знаків пунктуації в описі наводять обидва знаки. Наприклад:
Благослови, душе моя, любов! : вірші
У ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 вперше підкреслено, що для розрізнення приписаної та граматичної пунктуації застосовують проміжок в один друкований знак до і після при писаного знака. Виняток становлять крапка і кома — проміжок ставлять тільки після них. Знаки крапка з комою та три крапки до винятків не відносяться.
Елементи, граматично пов’язані в одному реченні, не розділяють приписаною пунктуацією. Наприклад: 
Українські колядки у легкому викладенні для фортепіано Ольги Кравців
У цьому випадку відомості розглядаються як основний заголовок.
Джерело інформації
Бібліографічні відомості наводяться в описі в тому вигляді, в якому вони подані у джерелі інформації. У зв’язку з тим, що об’єктами опису в новому стандарті є різні доку менти, визначення джерел інформації дано в узагальненому вигляді, оскільки для кожного виду документів існує своя специфіка в цьому питанні.
Джерелом інформації для складання бібліографічного опису є документ в цілому. В разі необхідності можна на вести відомості, запозичені поза документом, наприклад, з опублікованих бібліографічних записів на документ (каталоги бібліотек, музеїв тощо, бібліографічних покажчиків, баз даних); чи інших джерел поза документом (довідкових видань, авторитетних файлів, метаданих).
Головним джерелом інформації є елемент документа, який уміщує основні вихідні та аналогічні їм відомості — титульний аркуш, титульний екран, етикетка, наклейка тощо. Якщо головне джерело інформації відсутнє ( наприклад, етикетка на аудівізуальному документі) чи недоступне (наприклад, титульний екран електронного ресурсу), вибирають джерело інформації, альтернативне головному. При цьому, передусім, використовують джерело інформації, що є частиною документа, потім джерела, що супроводжують його: відомості, вміщені на контейнері, супроводжувальні матеріали, опубліковані видавцем, виготівником, розповсюджувачем тощо. Якщо використовують декілька джерел, їхня комбінація розглядається як єдине головне джерело.
Поняття головного джерела відсутнє у ГОСТ 7.1—84, що в Україні був чинний як міждержавний. Головне джерело інформації вибирається для складання опису в цілому, а для кожної області опису встановлено приписане, залежно від виду документа. Наприклад, для плакатів джерелом для області назви і відомостей про відповідальність є все видання, для газет — перша і остання полоса, для книг — титульна сторінка, а за її відсутності — альтернативне джерело: обкладинка, суперобкладинка, задній бік палітурки.
При різночитанні однорідних відомостей у різних джерелах, перевагу віддають бібліографічним відомостям, за позиченим з приписаного джерела інформації. Відомості, взяті із неприписаного джерела інформації, наводять у квадратних дужках, наприклад, якщо відомості про авторів, редакторів, перекладачів та інших осіб зазначені не на титульній сторінці книги, а на звороті титульного аркуша, то в описі їх беруть у квадратні дужки.
Необхідно відзначити, що у квадратних дужках також наводяться відомості, запозичені із джерел поза документом і сформульовані бібліографом на основі його аналізу. В новому стандарті застосування цього правила проведено послідовніше, ніж у ГОСТ 7.1—84: доповнення "[та ін.]" (та інші), зазначення "[б. м.]" (без місця), "[б. в.]" (без видавця), що додає в опис бібліограф, потрібно також брати у квадратні дужки. Квадратні дужки застосовуються у межах однієї області. Якщо суміжні елементи відносяться до різних областей, то кожен елемент береться в окремі квадратні дужки. Наприклад:
По дорозі життя — без Батьківщини : [історія віруючої сім’ї рос. німців / Й. Г. Фрізен]. — [Ужгород : Закарпаття, 2006] — 146, [1] с. ; 17 см. — 1000 пр.
Мова бібліографічного опису, як правило, відповідає мові вихідних відомостей документів
При складанні бібліографічного опису можна застосовувати скорочення слів і словосполучень, які мають відповідати вимогам ДСТУ 3582—97 "Скорочення слів в українській мові у бібліографічному описі. Загальні вимоги та правила", ГОСТ 7.12—93 "Библиографическая запись. Сокращения слов на русском языке. Общие требования и правила" та ГОСТ 7.11—78 "Сокращения слов и словосочетаний на иностранных европейских языках в библиографическом описании" ( чинні в Україні як міждержавні).
У ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 чітко сформульовані межі за стосування правил скорочення слів: поряд з основною назвою твору не допустимо скорочувати будь-які назви основної назви та будь-якої іншої (наприклад, паралельної, альтернативної, основної назви серії та підсерії). Виняток зроблено для аналітичного опису: у відомостях про документ, що містить складову частину, скорочують типову назву багатотомного чи продовжуваного документа (наприклад: Зібр. творів, Зб. наук. пр., Вибр. твори), назву періодичного документа (газети або журналу). Не скорочується також загальне позначення матеріалу: відомості, що відносяться до назви, якщо вони складаються з одного слова (наприклад: підручник, посібник, довідник, енциклопедія).
Дозволяється одне й те саме слово у бібліографічному описі або скорочувати, або писати повністю. Це пояснюється недоцільністю скорочувати слова в тих випадках, коли це може змінити або зробити неясним зміст тексту опису, ускладнити його розуміння.
Деякі наявні у джерелі інформації відомості можна не наводити в бібліографічному описі і не зазначати їхній про пуск ( наприклад, назви орденів, почесні військові та наукові звання, терміни, що вказують на правовий статус організації, дані про схвалення, допущення тощо).
Ще раз нагадуємо, що в ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 змінено правила вживання малих і великих літер. З великої літери пишуть тільки перше слово області опису, а в елементах малі та великі букви вживають відповідно з нормами мови, на якій складають опис (наприклад, перші слова відомостей, що відносяться до назви і відомостей про відповідальність пишуть з малої літери, окрім власних імен, перших слів назв або цитат). Виняток складають загальне визначення мате ріалу і будь-якої назви в усіх областях опису. Наприклад:
Тошкова С. З джерела Вічної книги [Текст] : спроба екон. прочитання Біблії / Светла Тошкова ; з болг. переклали М. Ярмолюк, Т. Ярмолюк. — Львів : Кальварія, 2005. — 167 с. : портр. ; 20 см. — На опр.: Public management. — Бібліогр.: с. 162—164 та в підрядк. прим. — Переклад за вид.: От извора на Вечната книга / Светла Тошкова. София : Унив. изд-во "Св. Климент Охридски", 2005. — ІSBN 966-663-186-5 (в опр.).
При наявності у джерелі інформації явних помилок, в тому числі й друкарських, які не змінюють зміст тексту, відомості в описі наводять у виправленому виді й не зауважують виправлення. Пропущені букви або цифри вставляють, взявши їх у квадратні дужки. Ті ж з помилок, які змінюють зміст тексту, а також усі помилки в прізвищах, ініціалах осіб, які брали участь у створенні документа, відтворюють у бібліографічному описі без змін. Після них у квадратних дужках наводять правильне написання. Відомості, що викликають сумнів, наводять в описі із знаком запитання, взятим у квадратні дужки.
Числівники в описі, як правило, наводять так, як вони подані у джерелі інформації. Але римські цифри і числівники у словесній формі замінюють арабськими цифрами при позначенні кількості актів або дій сценічних творів; класів чи курсів навчальних закладів; порядкових номерів видання; порядкових номерів музичних творів; дат виходу документа; номерів випусків багаточастинного документа.
Однорівневий бібліографічний опис
В однойменному розділі ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 викладені правила складання опису на однотомний документ чи окремий том (випуск) багатотомного або серіального документа. Першим елементом опису є основна назва документа. Її наводять у тому вигляді, в якому вона подана в документі, в тій самій послідовності і з тими самими знаками. Вона може складатися з одного чи декількох речень.
WEВ-дизайн і презентація інтелектуальної діяльності
20 сторінок одного життя наприкінці ХХ століття
...І золото сміху, і срібло сльози
Скільки? Стільки ж! Збереження кількості
Дівчино, дівчино, де твої крильця?..
Волинь, Полісся, Поділля: УПА та запілля, 1944—1946
Якщо основна назва складається із декількох речень, між якими у джерелі інформації відсутні розділові знаки, в описі ці речення відділяють одне  від одного крапкою. 
Інформатика. Комп’ютерна техніка. Комп’ютерні технології
Основна назва може уміщувати альтернативну назву, з’єднану з нею сполучниками "чи", "або". Вона пишеться з великої літери, перед сполучниками ставлять кому. Враховуючи різноманітність видавничої практики, в ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 установлено правила вибору основної назви.
Якщо у приписаному джерелі інформації є декілька назв однією мовою, то як основну в описі наводять назву, виділену поліграфічним способом. Якщо ж цієї ознаки не має, наводять першу із послідовно зазначених назв. Цим самим правилом керуються при виборі повної чи скороченої форми назви. У складних випадках перевагу віддають повній формі. При наявності типової та тематичної назви як основ ну в описі наводять тематичну назву, незалежно від поліграфічного виділення і послідовності розміщення, наприклад:
У джерелі інформації                                         В описі
ПОЛІТИЧНА КАРТА                                           Європа : політична карта
Європа                     
Коли основна назва відсутня у приписаному джерелі інформації, вона може бути запозичена з інших джерел, при чому це потрібно відзначити у примітці. Якщо основну назву встановити за якимось джерелом неможливо, її можна сформулювати. В обох випадках назву беруть у квадратні дужки. При формулюванні назви, як правило, використовують позначення виду документа, жанру твору, першого слова в тексті тощо. Це положення застосовують, у першу чергу, для некнижкових документів: образотворчих видань, нот та ін., наприклад:
[Наша рідна мова]
(Назву 4-го видання сформульовано на основі назви третього видання цієї самої книги, про що необхідно зробити примітку)
[Прайс-лист видавництва]
(Назву сформульовано на основі аналізу документа)
До області назви і відомостей про відповідальність уперше уведено новий елемент — загальне визначення матеріалу. Це факультативний елемент, який доцільно наводити в описі для інформаційних масивів, що уміщують відомості про документи різних видів. Загальне позначення матеріалу уможливлює визначення знакової природи документа (текст, ноти, карти, зображення, шрифт Брайля тощо) чи фізичну форму об’єкта опису (мікроформа, електронний ресурс). Загальне позначення матеріалу наводять в установленій формі, вибираючи із даного в національному стандарті ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 списку один із відповідних термінів:
відеозапис
звукозапис
образотворчий матеріал
карти
комплект
мікроформа
мультимедіа
ноти
предмет
рукопис
текст
шрифт Брайля
електронний ресурс
Із перелічених термінів вибирають один. Перевагу від дають позначенню фізичної форми, в якій представлено матеріал. Наприклад, якщо картографічний документ представлено у вигляді мікроформи або електронного ресурсу, як загальне позначення матеріалу зазначають його форму.
Загальне позначення матеріалу наводять після основної назви з великої літери у квадратних дужках, наприклад:
Неопубліковані гуцульські п’єси [Текст]
Богородиця з дитям і похвалою [Образотворчий матеріал]
Антологія лемківської пісні [Ноти]
Житомирська область [Карти]
Україна 2004: події, документи, факти [Електронний ресурс]
Якщо твір розміщено на декількох носіях, що відносяться до різних категорій матеріалів, наводять загальне позначення матеріалів, прийнятих за основний об’єкт опису. Відомості про решту носіїв можна навести в області фізичної характеристики чи в області приміток (наприклад, при описі CD-ROMa і брошури до нього).
Якщо серед декількох об’єктів на різних носіях не можна вибрати основний об’єкт, наводять позначення "[Мультимедіа]" чи "[Комплект]", наприклад, інформація може бути розміщена на аудіокасеті, відеодиску та у вигляді короткого пояснювального тексту в брошурі.
Загальне позначення матеріалу, опис якого переважає в конкретному інформаційному масиві, може бути випущеним, наприклад, якщо каталог чи база даних уміщує записи на книги, то у записах на книги загальне позначення матеріалу можна не зазначати, а в записах на інші види документів (наприклад, на образотворчі, нотні видання, електронні видання) рекомендується зазначити цей елемент опису, що визначає клас матеріалу, до якого належить об’єкт опису.
В описі може бути наведено паралельну назву як еквівалент основної назви іншою мовою чи іншою графікою. Вона має ті самі форми і правила наведення, що й основна назва. Перед паралельною назвою ставлять знак рівності.
Як паралельну назву можна навести також назву оригіналу, що вміщена у джерелі інформації іншою мовою, ніж основна назва.
Відомості, що відносяться до назви, вміщують інформацію, що розкриває та пояснює основну назву, в тому числі іншу назву, відомості про вид, жанр, призначення твору, зазначення про те, що документ є перекладом з іншої мови тощо.
Перед відомостями, що відносяться до назви, ставлять знак "двокрапка". Це загальне положення. Відомості, що відносяться до назви, можуть бути різнорідними або одно рідними. Різнорідні відомості чи групи різнорідних відомостей, що відносяться до назви, наводять зі знаком "двокрапка", що передує їм. Однорідні відомості розділяють між собою тими самими розділовими знаками, які наявні у джерелі інформації, наприклад:
Роздивись та розкажи : бесіди за малюнками : для тих, кому 4, 5, 6...
Україна — Німеччина : розвиток законодавства в рамках європейського права : матеріали семінару
Однак, якщо у джерелі інформації однорідні відомості, що відносяться до назви, розділені крапками, в описі їх на водять через кому. Це пов’язано з новими правилами вживання малих і великих букв. За відсутності розділових знаків у джерелі інформації ці відомості також розділяють комами, наприклад:
В країні журавлів : новели, етюди, оповід.
Редакторська справа : проблеми майстерності : зміст, форма, нюанси
У тому випадку, якщо у джерелі інформації уміщено більше однієї назви, одну з них, вибрану за визначеними правилами (тематичним, виділеним якимось чином, наведе ним першим) наводять в описі як основну назву, а другу — як відомості, що відносяться до назви. Другу назву завжди наводять з великої літери (на відміну від інших відомостей, що відносяться до назви), і слова в ній не скорочують, на приклад:
За сестрою [Текст] : Козацька помста
Ясна зірниця світова [Ноти] : Богданів марш
Зоряниця [Образотворчий матеріал] : (Язицька Зірка—Чарівниця)
Відомості, необхідні для розкриття чи пояснення основної назви, жанру твору, виду документа тощо, можуть бути сформульовані на основі аналізу документа. В цих випадках їх беруть у квадратні дужки.
Особливу увагу необхідно приділити змінам, що стосуються відомостей про відповідальність. У стандарті ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 змінено статус цього елемента: перші відомості про відповідальність є безумовно обов’язковим елементом бібліографічного опису, тобто його наведення не обмежується будь-якими умовами, як було прийнято у ГОСТ 7.1—84 (раніше чинному в Україні як міждержавний).
У відповідності з основним принципом ISBD відомості в бібліографічному описі необхідно наводити в тому вигляді, як вони подані в документі. Якщо послідовно застосовувати цей принцип, то перші відомості про відповідальність як один з ідентифікуючих елементів документа обов’язково  потрібно подати в описі.
За старими нормами прізвища авторів творів, зазначених у заголовку бібліографічного запису, не наводили у відомостях про відповідальність, тому в описі були відсутні перші відомості про відповідальність у тій формі й обсязі, як вони були зазначені в документі.
Якщо опис доповнюється заголовком бібліографічного запису, ім’я особи в заголовку наводять у формалізованому вигляді; спочатку прізвище, потім ім’я (можливо ще по батькові) чи псевдонім. Тільки у відомостях про відповідальність є можливість зазначити, в якому виді особа, яка несе інтелектуальну чи іншу відповідальність за документ, представлена в самому документі. Заголовок запису — факультативний елемент, відомості про відповідальність — обов’язковий елемент опису, відповідно із положенням ISBD. У прийнятій системі координат логічно запропонувати таку модель запису, в якій відомості про відповідальність обов’язково зазначають, навіть якщо вони збігаються із заголовком.
Обов’язкове наведення перших відомостей про відповідальність дає змогу адекватніше подавати документ у бібліографічному запису, ніж це було раніше.
З іншого боку, в новому національному стандарті спрощено правила наведення відомостей про відповідальність: незалежно від міри відповідальності в описі наводять відомості про одну, дві чи три особи або організації, які виконують одну й ту саму функцію. За наявності інформації про чотири або більше осіб і (або) організацій кількість відомостей про відповідальність, що наводяться, визначає бібліографуюча організація. В описі можуть бути наведені відомості про всіх осіб і (чи) всі організації, які зазначені у джерелі інформації. За необхідності скоротити їхню кіль кість, обмежуються зазначенням першої із кожної групи з доданням у квадратних дужках "[та ін.]" (та інші).
Відповідно положенням нового стандарту в описі не зазначають підпорядкованість організації. Якщо раніше структурні підрозділи відділялись від назви основної організації крапкою, то тепер їх розділяють комою.
Відомості про відповідальність уміщують інформацію про осіб та організації, що брали участь у створенні інтелектуального, художнього чи іншого змісту твору, що є об’єктом опису, наприклад:
Ф. Б. Керр ; пер. з англ. В. Немченко
В. Ф. Салабай, Н. М. Довганик, М. В. Борисенко, М. П. Чуб ; Київ. нац. екон. ун-т ім. В. Гетьмана.
НАН України, Ін-т історії України, НДІ козацтва ; редкол.: В. А. Смолій (відп. ред.) [та ін.]
Крім цього, відомості про відповідальність можуть уміщувати тільки слова і фрази, що несуть інформацію про виконану роботу, якщо у джерелі інформації нема осіб чи назв організацій та якщо їх не вдалося установити, наприклад:
/ відредаговано автором
/ ілюстровано групою художників
Якщо відомості про відповідальність наводять із одного джерела інформації, їх записують у тому порядку, як і в ньому, якщо відомості про відповідальність запозичені із різних джерел інформації, їх наводять у логічному порядку: спочатку імена осіб чи назви організацій, що зробили най більший внесок в інтелектуальніший, художній чи інший зміст твору, потім відомості про інших осіб чи інші органі зації, наприклад: 
В. В. Івата, С. А. Ткаченко, С. В. Шевчук ; ред. В. Д. Пантелєєв ; Нац. ун-т кораблебудування ім. адмірала Макарова
Оксана Іваненко ; [упоряд. В. Татаринова] ; худож. О. Кошель
(У першому прикладі всі відомості уміщені на титульному аркуші; в другому: відомості про автора літературного твору та про художника уміщені на титульному аркуші, інші відомості на звороті титульного аркуша).
Зміни, що стосуються області видання, полягають у тому, що відомості про нього наводять у формулюваннях і в послідовності, наявних у джерелі інформації: порядковий номер видання не виноситься на перше місце, як це було раніше. Додаткові відомості про видання (виправлене, доповнене, стереотипне, змінене тощо) і перші відомості про відповідальність, що відносяться до конкретного зміненого видання, є обов’язковими елементами, наприклад:
2-ге вид., переробл. та доповн.
Нове вид. / перегл. та анот. Сільвією Мезюр.
Після області видання в описі уміщується нова для загального переліку область, що має назву "область специфічних відомостей", яка застосовується при описі об’єктів, що є особливим типом публікації або розміщені на специфічних носіях. Як уже зазначалося в попередніх публікаціях, до них відносяться картографічні, нотні, серіальні документи; стандарти і технічні умови; патентні документи, мікроформи, якщо на них розміщені всі названі види доку ментів, а також електронні ресурси.
При описі картографічних документів ця область називається областю математичної основи, серіальних документів — областю нумерації, електронних ресурсів — областю виду та обсягу ресурсу. Набір елементів, що наводяться в області специфічних відомостей, неоднаковий для різних видів документів.
В описі карт, картографічних атласів, схем, планів то що в області математичної основи можуть бути зазначені такі відомості, наявні у джерелі інформації: масштаб, картографічна проекція, координати, відомості про рівнодення чи епоху в зоряних картах.
Масштаб записують у формі абстрактного числа, що показує в скільки разів зменшені розміри земної поверхні. Слово "масштаб" в описі не  зазначають, наприклад:
Маршрутная карта (ИКАО) FL275 и выше [Карты] = Enroute chart (ICAO) above FL275 : 08 июня 2006 г. / Гос. авиац. воз душ. администрация, Гос. предприятие обслуживания движе ния Украины, служба аэронавигац. информ. — 1:1 500 000, в 1 см 15 км ; равноугол. конич. пр-ция Ламберта ; расстояния в километрах, путевые углы магнит., высоты приведены к средн. уровню моря. — К. : Киевская ВКФ, 2006. — 1 к. : цв., текст, 81х98 см, слож. ; 27х17 см. — Текст парал. рус., англ. — 500 экз.
В описі серіальних документів в області нумерації на водять відомості про перший та останній номер, що вийшли, і (або) датах початку і закінчення існування серіального до-кумента. В області відображають також відомості про пе рерви у виданні, змінах і відновленнях нумерації, наприклад:
Вісник Книжкової палати [Текст] : наук.-практ. журн. / за сновник, видавець і виготівник "Державна наукова установа "Книжкова палата України". — 1996, серп. —    . — К., 1996 —    . — Щомісячник. 1996, № 1—6. — 100 пр. ; 1997, № 1—12. — 250 пр.
В описі електронних ресурсів в області виду й обсягу ресурсу зазначають вид ресурсу і відомості про його обсяг, наприклад:
Москва 2004 [Электронный ресурс] : электрон. бизнес-карта ; Санкт-Петербург, 2004 : электрон. бизнес-карта. — Элект рон. граф. дан. и прогр. (560 Мб). —К. : Транснавіком, 2004. — 2 электрон. опт. диски (CD-ROM). — Систем. требования: Pentium-166 ; RAM 64 Mb ; SVGA 2Mb ; CD-ROM 4-x ; Windows 98, ME, 2000 XP. — Загл. с титул. экрана. — На контейнере номер: X35U6H-74AMKC-SCWC3T-CJUS24. — MCP4LZ-H85R5Z-FTG8MQ.
В описі нотних документів в області специфічних відомостей наводять відомості про форму викладу нотного тексту: партитуру, партії (голоси), дирекціон. Відомості в області зазначають у формі, даній у джерелі інформації, наприклад:
Грає дитячий духовий оркестр [Ноти] / упоряд. І. Т. Олійник. — Партитура та голоси. — К. : Муз. України, 1998. — 120 с., 17 парт. (204 с. розд. паг.) ; 22 см. — Тит. арк. парал. укр., рос. — Н. д. 9224.
В описі нормативних документів із стандартизації (стандартів і технічних умов) в області специфічних відомостей вказують позначення раніше чинного документа, дату набуття ним чинності, терміни дії об’єкта бібліографічного опису, наприклад:
Національна стандартизація. Правила розроблення, по будови, викладання, оформлення, ведення національних класифікаторів [Текст] : ДСТУ 1.10:2005. — На заміну ДСТУ 3456—96, КНД 50—028—94 ; чинний від 2006-01-01. — К. : Держспоживстандарт України, 2006. — IV, 16 с., включ. обкл. : табл. ; 29 см. — (Національний стандарт України).
В описі патентних документів в області специфічних відомостей зазначають реєстраційний номер заявки на патентний документ, дату її подання, дату публікації та відомості про офіційне видання, в якому оприлюднено відомості про патентний документ; так звані відомості про конвенційний пріоритет (дату подання заявки, номер і назву країни конвенційного пріоритету, які наводять у круглих дужках). Також в області можуть бути зазначені індекси національної патентної класифікації, наприклад:
Холодильник однокамерний без морозильної камери по бутовий [Текст] : патент 14709 : МКЗ 07-07 / Горін О. М., Волощенко О. В., Чуріп О. О. ; власник патенту Закрите АТ "Укр. наук.-дослід. і проект. ін-т побут. машинобудування". — № 200601173 ; заявл. 26.07.06 ; опубл. 10.08.07, Бюл. № 12 (кн. 2). — 2 с. : іл.
 На відміну від ГОСТ 7.1—84, що був раніше в Україні чинний як міждержавний, область специфічних відомостей не застосовують при описі промислових каталогів, неопублікованих звітів про науково-дослідницькі роботи, неопублікованих дисертацій, оскільки відомості, які наводилися у цій області при описі названих видів документів, функціонально й змістовно відповідають іншим областям опису.
Зміни в області вихідних даних пов’язані з формою на ведення відомостей про місце видання, ім’я видавця; їх потрібно наводити у формі й відмінкові, зазначених у джерелі інформації, а не тільки у називному відмінку.
Назву місця видання наводять у формі й відмінкові, зазначених у джерелі інформації, наприклад:
. — Львів
. — У Кіровограді
Якщо зазначено декілька місць видання, наводять назву, виділену поліграфічним способом чи вказану першою в джерелі інформації. Випущені відомості відзначають скороченням "[та ін., і ін.]". Можуть бути наведені назви другого й наступного місць видання, що відділяються одна від іншої крапкою з комою, наприклад:
. — К. [та ін.]
. — К. ; Львів
Відомості про видавця за ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 мають статус обов’язкового елемента. Відомості наводять так, як вони зазначені в приписаному джерелі інформації, зберігаючи слова або фрази, що вказують функції, виконувані осо бою чи організацією. Відомості про видавничі функції організації виражені словами "видавництво", "видавничий дім", "видавнича організація", "видавець" тощо випускають при наявності тематичної назви, але зберігають, якщо ім’я (найменування) видавця і ці слова граматично пов’язані.
Відомості про форму власності видавця, розповсюджувача тощо (АТ, ВАТ, ТОВ, ЗАТ, LTD, Inc тощо), зазвичай випускають, наприклад:
       У джерелі інформації:                                    В описі:
       Видавництво "Дніпро"                                    : Дніпро
       ВАТ "Білоцерківська друкарня"                      : Білоцерківська друкарня
       ЗАТ "Броварська друкарня"                           : Броварська друкарня
       ТОВ "Літопис-XX"                                           : Літопис-XX
       Видавнича агенція "Проспект"                       : Проспект
       Видавничий дім "Всесвіт"                              : Всесвіт
       Видавництво ім. Олени Теліги                        : Вид-во ім. Олени Теліги
Ім’я (найменування) видавця тощо наводять у короткій формі, яка забезпечує його розуміння та ідентифікацію. Якщо воно увійшло до попередньої області у повній формі, в цій області його можна скоротити до найкоротшої форми, аж до акронімної, наприклад:
. — Львів : Укр. акад. друкарства
. — Х. : РЦНІТ
Якщо видавець — фізична особа, в описі наводять його прізвище та ініціали у формі й відмінку, зазначених у джерелі інформації, наприклад:
. — К. : Яновська М.А.
. — Львів : О.В. Богданова
Найменування видавничого філіалу наводять після імені (найменування) видання й відділяють комою, наприклад:
. — Донецьк : Поліпрес, дочір. п-во
У разі наявності декількох груп відомостей, що включають місце видання та ім’я (найменування) видавця, що відносяться до нього, їх зазначають послідовно й відділяють один від одного крапкою із комою, наприклад:
. — К. : Генеза ; Запоріжжя : Прем’єра
Якщо в документі відсутні відомості про видавця, що є обов’язковим елементом бібліографічного опису, наводять скорочення "[б. в.]", що також обов’язкове.
На доповнення до відомостей про видавця в описі може бути зазначений новий елемент області вихідних даних — відомості про функції розповсюджувача, дистриб’ютора тощо, що є факультативними. Пояснення названих функцій, якщо вони відсутні в попередніх відомостях області, наводять у квадратних дужках, наприклад: 
К. : Арт-Пресс : Дніпро-Ант [розповсюджувач]
Як дату видання наводять рік публікації документа, що є об’єктом опису. Рік зазначають арабськими цифрами, перед ним ставлять кому. Якщо дата невідома, на її місці на водять дату авторського права (копірайту), дату виготовлення (друкування) чи дату цензурного дозволу із відповідними поясненнями, наприклад:
сор. 1981
друкування 1991
ценз. 1881
Рік видання, навіть у тих випадках, коли відомості про нього відсутні, потрібно встановити хоча б приблизно. В таких випадках дату видання зазначають у квадратних дужках зі знаком запитання, наприклад:
[1919?]
Позначення "б. р." в описі не наводять. Якщо в доку менті відсутні вихідні відомості, в описі може бути зазначене місце виготовлення та ім’я виготівника. Відомості на водять у круглих дужках, наприклад:
. — [Б. м. : б. в.], друкування 1995 (Вінниця, Вінниц. обл. друк.)
В область фізичної характеристики уведено новий елемент специфічне позначення матеріалу. Після відомостей про кількість фізичних одиниць наводять позначення фізичного носія документа, наприклад:
. — 1 к. (2 арк. в заг. рамці)
. — 1 електрон. опт. диск (CD-ROM)
. — 1 мфіша
Як специфічне позначення матеріалу при описі книг наводять сторінки, аркуші, стовпчики, а цифри, що пере дують їм, означають кількість цих позначень, тобто обсяг.
У запису на комплектні та аркушеві текстові видання, а також книжкові видання, що складають більше однієї фізичної одиниці (декілька брошур, папок), на початку пагінації зазначають кількість цих одиниць і специфічне позначення матеріалу (том, частина, аркуш, зошит, брошура, папка тощо), а потім у круглих дужках — пагінацію та інші відомості з необхідними поясненнями, наприклад:
. — 1 зошит (28 окр. арк.)
. — 2 брош. в обкл. (16, 21 с.)
. — 1 папка (14 окр. арк.)
Відомості про пагінацію наводять тими цифрами (римськими чи арабськими), які використано в об’єкті опису; невраховані аркуші перераховують і записують арабськими цифрами у квадратних дужках у кінці пагінації. Не враховують і не уводять до опису сторінки, які уміщують рекламу, призначені "для нотаток", "для записів" тощо.
Як інші фізичні характеристики об’єкта опису можуть бути наведені відомості про ілюстрації, про матеріал, з якого виготовлено об’єкт опису. Перед відомостями ставлять двокрапку. Кожні наступні відомості відділяють від попередніх комою, наприклад:
. — ХХІ, 117, [3] арк. іл.
. — 3 електрон. опт. диски (CD-ROM) : звук, колір
. — 1 зв. диск (120 хв) : цифровий, стерео
У разі необхідності зазначають розміри об’єкта опису, перед якими ставлять знак крапка з комою. Якщо об’єкт опису знаходиться в контейнері, можуть бути наведені роз міри об’єкта і розміри контейнера або ж тільки розміри контейнера.
Останнім елементом області є відомості про супроводжувальний матеріал, перед яким ставлять знак плюс. Арабськими цифрами зазначають кількість фізичних одиниць, назву супроводжувального матеріалу, а також відомості про його обсяг і розмір, наприклад:
. — 56 с. : іл. + 1 електрон. опт. диск
. — 2 електрон. опт. диска (CD-ROM) : 12 см + 1 брош.  (5 с. ; 13 см)
Зміни в області серії пов’язані зі збільшенням кіль кості обов’язкових елементів. А це — основна назва серії та підсерії, Міжнародний стандартний номер серіального видання, присвоєний цій серії чи підсерії (ISSN); номер випуску серії чи підсерії. Якщо ці відомості вказані у джерелі інформації, їх обов’язково потрібно зазначати в описі.
Ще одне нововведення в області серії уже згадувалось у попередніх публікаціях: це правило наведення декількох серій. Відомості про кожну серію беруть в окремі круглі дужки і розділяють проміжком.
Область приміток уміщує додаткову інформацію про об’єкт опису, яка не була зазначена в інших елементах опису. Відомості, що наводяться в області, запозичують з будь-якого джерела інформації і не беруть у квадратні дужки. Перед кожною приміткою ставлять знак крапка і тире або примітку розпочинають з нового рядка.
Необхідно відзначити, що область приміток у цілому факультативна, однак при складанні опису деяких об’єктів окремі примітки обов’язкові, приміром, примітки про джерело основної назви, про системні вимоги при описі електронних ресурсів, відомості про депонування при описі депонованої наукової роботи, наприклад:
. — Назва з контейнера
. — Систем. вимоги: Pentium 100 Mhz, 16 Mb RAM, Windows 95, 98, 2000, XP; MS Word 97 — 2000
. — Деп. в ДНТБ України 17.10.1992, № 1677-УК92
Текст примітки не регламентується, за винятком обов’язкових елементів. Усередині приміток, що містять фрагмент опису, області й елементи наводять з приписаними їм знаками, крім знака крапка і тире, який замінюють крапкою, наприклад:
Переклад за вид.: Alice’s Adventures in Wonderland / Lewis Carroll. London, 1994
На відміну від раніше чинного в Україні як міждержавний ГОСТ 7.1—84 відомості про тираж видання варто зазначати в області приміток. Перед ним можливе наведення примітки про наявність оправи, якщо в описі не зазначено ISBN видання. При наявності цього елементу опису відомості про оправу вказують після того в області стандартного номера (чи його альтернативи) та умов доступності.
В області стандартного номера (чи його альтернативи) та умов доступності наводять Міжнародні стандартні номери, присвоєні об’єкту опису: Міжнародний стандартний номер книги (ISBN) чи Міжнародний стандартний номер серіального видання (ISSN), або ж будь-який інший міжнародний номер, присвоєний об’єкту опису в установленому порядку. Стандартні номери наводять з прийнятою абревіатурою і приписаними проміжками й дефісами, наприклад:
. — ІSBN 966-521-406-3
. — ISSN 0365-8392
Бувають випадки, що ISBN наводять неправильно. В ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 передбачена можливість зазначати правильний ISBN, якщо є можливість його встановити. Не правильний номер наводять в описі в тому виді, як його зазначено у виданні з поясненням у круглих дужках "помилк.", наприклад:
ІSBN 966-522-124-8. — ISBN 9965-22-124-8 (помилк.)
В останній області опису додатково до попередніх, уведені нові факультативні елементи: альтернативний номер, ключова назва, умови доступності.
Альтернативний номер для індексації наводять, якщо відсутній Міжнародний стандартний номер. Як його альтернативу допускається наводити номер державної реєстрації, видавничий номер, номер дошки музичного твору, інші номери, наприклад:
№ держ. регістрації 6243
(вказано номер державної реєстрації друкованого засобу масової інформації)
Вид. № 3116, Н. д. 9296
(вказано видавничий номер та номер дошки музичного твору)
Ключова назва — це назва, що встановлюється для ідентифікації та реєстрації серіального видання у процесі присвоєння ISSN. Його наводять у даній області після ISSN, ставлячи перед ним знак рівності, наприклад:
. — ISSN 0340-0352 = IFLA journal
Умови доступності включають інформацію про ціну чи короткі відомості про інші умови доступу до об’єкту. Перед цим елементом бібліографічного опису ставлять знак двокрапка, наприклад:
: безкошт. для слухачів курсу
: безпл.
: 108 грн
Додаткові відомості наводять у круглих дужках як не обхідне пояснення до будь-якого елементу області. Може бути наведений Міжнародний стандартний номер багатотомного видання в цілому і номер тому, а також стандартний номер супроводжувального матеріалу з додатковими поясненнями, наприклад:
ISBN 966-01-0010-8 (Веселка). — ISBN 966-692-000-0 (Навч. кн. — Богдан)
ISBN 966-03-3446-Х (Фоліо) (в пер.)
ISBN 966-675-405-Х — ISBN 966-675-408-8 (т. 1)
Багаторівневий бібліографічний опис
Цей розділ ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 присвячений опису багаточастинних документів — багатотомних і серіальних.
На першому рівні (в загальній частині) багаторівневого опису наводять відомості, характерні для всіх чи більшості фізичних одиниць — томів (випусків, номерів), що входять до складу багаточастинного документа.
На другому рівні (в специфікації) багаторівневого опису наводять відомості, що відносяться до окремих фізичних одиниць — томів (випусків, номерів), що входять до складу багаточастинного документа. Якщо відомості на другому рівні відносяться до групи, сукупності фізичних одиниць, відомості про окремі фізичні одиниці зазначають на наступному рівні, наприклад:
Держава та регіони : наук.-вироб. журн. / Гуманіт. ун-т "За поріз. ін-т держ. та муніцип. упр.". — 2001—    . —  Запоріжжя, 2007.
Серія "Гуманітарні науки". — 2003—    . 2007, № 1. — 300 пр. — ISSN 1813-341X
Серія "Державне управління". — 2002—    . 2007, № 2—3. — 300 пр. — ISSN 1813-3401
Серія "Економіка та підприємництво". — 2001—    . 2007, № 3. — 300 пр. — ISSN 1814-1161
Необхідно підкреслити, що всі ті зміни, які були прийняті для однорівневого опису, поширюються й на багаторівневий опис багатотомних, серіальних документів, Багаторівневий опис багаточастинного документа складають за правилами однорівневого опису із урахуванням особливостей, розглянутих послідовно для першого і другого рівнів.
Аналітичний бібліографічний опис
У цьому розділі викладені правила складання бібліографічного опису складової частини документа, для ідентифікації та пошуку якої необхідні відомості про документ, де вона уміщена. Порівняно з ГОСТ 7.1—84 цей розділ значно розширено, але — і на цьому варто наголосити — враховуючи різноманітність об’єктів опису, у рамках нового національного стандарту розроблено узагальнені правила аналітичного опису.
До складових частин відносяться: самостійні твори; частина твору, що має самостійну назву; частина твору, що немає назви, але виділена для бібліографічної ідентифікації.
У ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 об’єкт аналітичного опису розширено за рахунок можливості складати опис на частину твору, яка не має самостійної назви. При описі фрагмента документа, який не має назви, основна назва цього фрагмента може бути сформована на основі аналізу документа й на ведена у квадратних дужках.
Документ, що уміщує складову частину, є ідентифікатором публікації й називається ідентифікаційним документом.
При складанні ідентифікаційного бібліографічного запису рішення про використання заголовка запису як для складової частини, так і для ідентифікаційного документа приймає бібліографуюча установа. Як правило, у записі ідентифікуючого документа заголовок не використовують.
Якщо відомості про відповідальність складової час тини документа збігаються із заголовком запису, їх можна не повторювати в області назви і відомостей про відповідальність. Це допускається лише для аналітичного бібліографічного запису.
Аналітичний бібліографічний опис складають за такою схемою:
Відомості про складову частину документа // Відомості про ідентифікуючий документ. — Відомості про місцезна ходження складової частини в документі. — Примітки.
В аналітичному бібліографічному описі допускається крапку і тире між областями бібліографічного опису замінювати крапкою.
Порядок наведення бібліографічних відомостей про складову частину документа та ідентифікуючий документ аналогічний нормам складання однорівневого бібліографічного опису.
Новий національний ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 покликаний забезпечити впровадження сучасних автоматизованих технологій опрацювання документів, ведення інформаційних баз даних; ефективність пошуку та використання документів усіх видів і типів; результативний обмін бібліографічною інформацією між інформаційними службами, бібліотеками, видавцями і книготорговельними організаціями як усередині України, так і за її межами. Дотримання нових норм  при створенні бібліографічної інформації дасть змогу адекватно подати документ у бібліографічному записі й створити якісний інформаційний продукт.

ПРИКЛАДИ ОФОРМЛЕННЯ
бІблІографІЧного опису у списку
джерел, Який наводЯть у КУРСОВІЙ РОБОТІ
Характеристика джерела	Приклад оформлення	
Книги: 

Один автор	1.	Василій Великий. Гомілії / Василій Великий ; [пер. з давньогрец. Л. Звонська]. — Львів : Свічадо, 2006. — 307 с. — (Джерела християнського Сходу. Золотий вік патристики ІV—V ст. ; № 14).
2.	Коренівський Д. Г. Дестабілізуючий ефект параметричного білого шуму в неперервних та дискретних динамічних системах / Коренівський Д. Г. — К. : Ін-т математики, 2006. — 111 с. — (Математика та її застосування) (Праці / Ін-т математики НАН України ; т. 59).
3.	Матюх Н. Д. Що дорожче срібла-золота / Наталія Дмитрівна Матюх. — К. : Асамблея діл. кіл : Ін-т соц. іміджмейкінгу, 2006. — 311 с. — (Ювеліри України ; т. 1).
4.	Шкляр В. Елементал : [роман] / Василь Шкляр. — Львів : Кальварія, 2005. — 196, [1] с. — (Першотвір).	
Два автори	1.	Матяш І. Б. Діяльність Надзвичайної дипломатичної місії УНР в Угорщині : історія, спогади, арх. док. / І. Матяш, Ю. Мушка. — К. : Києво-Могилян. акад., 2005. — 397, [1] с. — (Бібліотека наукового щорічника "Україна дипломатична" ; вип. 1).
2.	Ромовська З. В. Сімейне законодавство України / З. В. Ромовська, Ю. В. Черняк. — К. : Прецедент, 2006. — 93 с. — (Юридична бібліотека. Бібліотека адвоката) (Матеріали до складання кваліфікаційних іспитів для отримання Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ; вип. 11).
3.	Суберляк О. В. Технологія переробки полімерних та композиційних матеріалів : підруч. [для студ. вищ. навч. закл.] / О. В. Суберляк, П. І. Баштанник. — Львів : Растр-7, 2007. — 375 с.	
Три автори	1.	Акофф Р. Л. Идеализированное проектирование: как предотвратить завтрашний кризис сегодня. Создание будущего организации / Акофф Р. Л., Магидсон Д., Эддисон Г. Д. ; пер. с англ. Ф. П. Тарасенко. — Днепропетровск : Баланс Бизнес Букс, 2007. — XLIII, 265 с.
	
Чотири автори	1.	Методика нормування ресурсів для виробництва продукції рослинництва / [ Вітвіцький В. В., Кисляченко М. Ф., Лобастов І. В., Нечипорук А. А.]. — К. : НДІ "Украгропромпродуктивність", 2006. — 106 с. — (Бібліотека спеціаліста АПК. Економічні нормативи).
2.	Механізація переробної галузі агропромислового комплексу : [підруч. для учнів проф.-техн. навч. закл.] / О. В. Гвоздєв, Ф. Ю. Ялпачик, Ю. П. Рогач, М. М. Сердюк. — К. : Вища освіта, 2006. — 478, [1] с. — (ПТО: Професійно-технічна освіта).	
П’ять і більше авторів
	1.	Психология менеджмента / [ Власов П. К., Липницкий А. В., Лущихина И. М. и др.] ; под ред. Г. С. Никифорова. — [3-е изд.]. — Х. : Гуманитар. центр, 2007. — 510 с.
2.	Формування здорового способу життя молоді : навч.-метод. посіб. для працівників соц. служб для сім’ї, дітей та молоді / [Т. В. Бондар, О. Г. Карпенко, Д. М. Дикова-Фаворська та ін.]. — К. : Укр. ін-т соц. дослідж., 2005. — 115 с. — (Серія "Формування здорового способу життя молоді" : у 14 кн., кн. 13).	
Без автора	1.	Історія Свято-Михайлівського Золотоверхого монастиря / [авт. тексту В. Клос]. — К. : Грані-Т, 2007. — 119 с. — (Грані світу).
2.	Воскресіння мертвих : українська барокова драма : антологія / [упорядкув., ст., пер. і прим. В. О. Шевчук]. — К. : Грамота, 2007. — 638, [1] с.
3.	Тіло чи особистість? Жіноча тілесність у вибраній малій українській прозі та графіці кінця ХІХ — початку ХХ століття : [антологія / упоряд.: Л. Таран, О. Лагутенко]. — К. : Грані-Т, 2007. — 190, [1] с.
4.	Проблеми типологічної та квантитативної лексикології : [зб.наук.праць / наук. ред. Каліущенко В. та ін.]. — Чернівці : Рута, 2007. — 310 с.
	
Багатотомний документ
	1.	Історія Національної академії наук України, 1941—1945 / [упоряд. Л. М. Яременко та ін.]. — К. : Нац. б-ка України ім. В. І. Вернадського, 2007—    .— (Джерела з історії науки в Україні).
               Ч. 2 : Додатки — 2007. — 573, [1] c.
2.	Межгосударственные стандарты : каталог в 6 т. / [сост. Ковалева И. В., Рубцова Е. Ю. ; ред. Иванов В. Л.]. — Львов : НТЦ "Леонорм-Стандарт", 2005—    .— (Серия "Нормативная база предприятия").
                Т. 1. — 2005. — 277 с.
3.	Дарова А. Т. Неисповедимы пути Господни... : (Дочь врага народа) : трилогия / А. Дарова. — Одесса : Астропринт, 2006—    .— (Сочинения : в 8 кн. / А. Дарова ; кн. 4).
4.	Кучерявенко Н. П. Курс налогового права : Особенная часть : в 6 т. / Н. П. Кучерявенко. — Х. Право, 2002—    .— 
	Т. 4: Косвенные налоги. — 2007. — 534 с.
5.	Реабілітовані історією. Житомирська область : [у 7 т.]. — Житомир : Полісся, 2006—    .— (Науково-документальна серія книг "Реабілітовані історією" : у 27 т. / голов. редкол.: Тронько П. Т. (голова) [та ін.]).	Кн. 1 / [обл. редкол.: Синявська І. М. (голова) та ін.]. — 2006. — 721, [2] с.
6.	Бондаренко В. Г. Теорія ймовірностей і математична статистика. Ч.1 / В. Г. Бондаренко, І. Ю. Канівська, С. М. Парамонова. — К. : НТУУ "КПІ", 2006. — 125 с.
	
Матеріали конференцій, з’їздів
	1.	Економіка, менеджмент, освіта в системі реформування агропромислового комплексу : матеріали Всеукр. конф. молодих учених-аграрників ["Молодь України і аграрна реформа"], (Харків, 11—13 жовт. 2000 р.) / М-во аграр. політики, Харк. держ. аграр. ун-т ім. В. В. Докучаєва. — Х. : Харк. держ. аграр. ун-т ім. В. В. Докучаєва, 2000. — 167 с.
2.	Кібернетика в сучасних економічних процесах : зб. текстів виступів на республік. міжвуз. наук.-практ. конф. / Держкомстат України, Ін-т статистики, обліку та аудиту. — К. : ІСОА, 2002. — 147 с.
3.	Матеріали ІХ з’їзду Асоціації українських банків, 30 червня 2000 р. інформ. бюл. — К. : Асоц. укр. банків, 2000. — 117 с. — (Спецвип.: 10 років АУБ).
4.	Оцінка й обгрунтування продовження ресурсу елементів конструкцій : праці конф., 6—9 черв. 2000 р., Київ. Т. 2 / відп. Ред. В. Т. Трощенко. — К. : НАН України, Ін-т пробл. міцності, 2000. — С. 559—956, ХІІІ, [2] с. — (Ресурс 2000).
5.	Проблеми обчислювальної механіки і міцності конструкцій : зб. наук. праць / наук. ред. В. І. Моссаковський. — Дніпропетровськ : Навч. кн., 1999. — 215 с.
6.	Ризикологія в економіці та підприємництві : зб. наук. праць за матеріалами міжнар. наук.-практ. конф., 27-28 берез. 2001 р. / М-во освіти і науки України, Держ податк. адмін. України [та ін.]. — К. : КНЕУ : Акад. ДПС України, 2001. — 452 с.	
Препринти	1.	Шиляев Б. А. Расчеты параметров радиационного повреждения материалов нейтронами источника ННЦ ХФТИ/ANL USA с подкритической сборкой, управляемой ускорителем электронов / Шиляев Б. А., Воеводин В. Н. — Х. ННЦ ХФТИ, 2006. — 19 с. — (Препринт / НАН Украины, Нац. науч. центр "Харьк. физ.-техн. ин-т" ; ХФТИ 2006-4).
2.	Панасюк М. І. Про точність визначення активності твердих радіоактивних відходів гамма-методами / Панасюк М. І., Скорбун А. Д., Сплошной Б. М. — Чорнобиль : Ін-т пробл. безпеки АЕС НАН України, 2006. — 7, [1] с. — (Препринт / НАН України, Ін-т пробл. безпеки АЕС ; 06-1).	
Депоновані наукові праці	1.	Социологическое исследование малых групп населения / В. И. Иванов [и др.] ; М-во образования Рос. Федерации, Финансовая академия. – М., 2002. – 110 с. – Деп. в ВИНИТИ 13.06.02, № 145432.
2.	Разумовский, В. А. Управление маркетинговыми исследованиями в регионе / В. А. Разумовский, Д. А. Андреев. – М., 2002. – 210 с. – Деп. в ИНИОН Рос. акад. наук 15.02.02, № 139876.	
Словники	1.	Географія : словник-довідник / [авт.-уклад. Ципін В. Л.]. — Х. : Халімон, 2006. — 175, [1] с.
2.	Тимошенко З. І. Болонський процес в дії : словник-довідник основ. термінів і понять з орг. навч. процесу у вищ. навч. закл. / З. І. Тимошенко, О. І. Тимошенко. — К. : Європ. ун-т, 2007. — 57 с.
3.	Українсько-німецький тематичний словник [уклад. Н. Яцко та ін.]. — К. : Карпенко, 2007. — 219 с.
4.	Європейський Союз : словник-довідник / [ред.-упоряд. М. Марченко]. — 2-ге вид., оновл. — К. : К.І.С., 2006. — 138 с.	
Атласи	1.	Україна : екол.-геогр. атлас : присвяч. всесвіт. дню науки в ім’я миру та розвитку згідно з рішенням 31 сесії ген. конф. ЮНЕСКО / [наук. редкол.: С. С. Куруленко та ін.] ; Рада по вивч. продукт. сил України НАН України [та ін.]. — / [наук. редкол.: С. С. Куруленко та ін.]. — К. : Варта, 2006. — 217, [1] с.
2.	Анатомія пам’яті : атлас схем і рисунків провідних шляхів і структур нервової системи, що беруть участь у процесах пам’яті : посіб. для студ. та лікарів / О. Л. Дроздов, Л. А. Дзяк, В. О. Козлов, В. Д. Маковецький. — 2-ге вид., розшир. та доповн. — Дніпропетровськ : Пороги, 2005. — 218 с.
3.	Куерда Х. Атлас ботаніки / Хосе Куерда ; [пер. з ісп. В. Й. Шовкун]. — Х. : Ранок, 2005. — 96 с.	
Законодавчі та нормативні документи	1.	Кримінально-процесуальний кодекс України : за станом на 1 груд. 2005 р. / Верховна Рада України. — Офіц. вид. — К. : Парлам. вид-во, 2006. — 207 с. — (Бібліотека офіційних видань).
2.	Медична статистика статистика : зб. нормат. док. / упоряд. та голов. ред. В. М. Заболотько. — К. : МНІАЦ мед. статистики : Медінформ, 2006. — 459 с. — (Нормативні директивні правові документи).
3.	Експлуатація, порядок і терміни перевірки запобіжних пристроїв посудин, апаратів і трубопроводів теплових електростанцій : СОУ-Н ЕЕ 39.501:2007. — Офіц. вид. — К. : ГРІФРЕ : М-во палива та енергетики України, 2007. — VІ, 74 с. — (Нормативний документ Мінпаливенерго України. Інструкція).	
Стандарти	1.	Графічні символи, що їх використовують на устаткуванні. Покажчик та огляд (ISO 7000:2004, IDT) : ДСТУ ISO 7000:2004. — [Чинний від 2006-01-01]. — К. : Держспоживстандарт України 2006. — ІV, 231 с. — (Національний стандарт України).
2.	Якість води. Словник термінів : ДСТУ ISO 6107-1:2004 — ДСТУ ISO 6107-9:2004. — [Чинний від 2005-04-01]. — К. : Держспоживстандарт України, 2006. — 181 с. — (Національні стандарти України).
3.	Вимоги щодо безпечності контрольно-вимірювального та лабораторного електричного устаткування. Частина 2-020. Додаткові вимоги до лабораторних центрифуг (EN 61010-2-020:1994, IDT) : ДСТУ EN 61010-2-020:2005. — [Чинний від 2007-01-01]. — К. : Держспоживстандарт України, 2007. — IV, 18 с. — (Національний стандарт України).	
Каталоги	1.	Межгосударственные стандарты : каталог : в 6 т. / [сост. Ковалева И. В., Павлюкова В. А. ; ред. Иванов В. Л.]. — Львов : НТЦ "Леонорм-стандарт, 2006—    . — (Серия "Нормативная база предприятия").
Т. 5. — 2007. — 264 с.
      Т. 6. — 2007. — 277 с.
2.	Пам’ятки історії та мистецтва Львівської області : каталог-довідник / [авт.-упоряд. М. Зобків та ін.]. — Львів : Новий час, 2003. — 160 с.
3.	Університетська книга : осінь, 2003 : [каталог]. — [Суми : Унів. кн., 2003]. — 11 с.
4.	Горницкая И. П. Каталог растений для работ по фитодизайну / Горницкая И. П., Ткачук Л. П. — Донецк : Лебедь, 2005. — 228 с.	
Бібліографічні показчики	1.	Куц О. С. Бібліографічний покажчик та анотації кандидатських дисертацій, захищених у спеціалізованій вченій раді Львівського державного університету фізичної культури у 2006 році / О. Куц, О. Вацеба. — Львів : Укр. технології, 2007. — 74 с.
2.	Систематизований покажчик матеріалів з кримінального права, опублікованих у Віснику Конституційного Суду України за 1997—2005 роки / [уклад. Кирись Б. О., Потлань О. С.]. — Львів : Львів. держ. ун-т внутр. справ, 2006. — 11 с. — (Серія: Бібліографічні довідники ; вип. 2).	
Дисертації	1.	Петров П.П. Активність молодих зірок сонячної маси:  дис. ... доктора фіз.-мат. наук : 01.03.02 / Петров Петро Петрович. – К., 2005. – 276 с.	
Автореферати дисертацій	1.	Новосад І.Я. Технологічне забезпечення виготовлення секцій робочих органів гнучких гвинтових конвеєрів : автореф. дис. на здобуття наук. ступеня канд. техн. наук : спец. 05.02.08 „Технологія машинобудування” / І. Я. Новосад. — Тернопіль, 2007. — 20, [1] с.
2.	Нгуен Ші Данг. Моделювання і прогнозування макроекономічних показників в системі підтримки прийняття рішень управління державними фінансами : автореф. дис. на здобуття наук. ступеня канд. техн. наук : спец. 05.13.06 „Автоматиз. системи упр. та прогрес. інформ. технології” / Нгуен Ші Данг. — К., 2007. — 20 с.	
Авторські свідоцтва	1. А. с. 1007970 СССР, МКИ3 В 25 J 15/00. Устройство для захвата неориентированных деталей типа валов / В. С. Ваулин, В. Г. Кемайкин (СССР). – № 3360585/25–08 ; заявл. 23.11.81 ; опубл. 30.03.83, Бюл. № 12.	
Патенти	1. Пат. 2187888 Российская Федерация, МПК7 H 04 В 1/38, Н 04 J 13/00. Приемопередающее устройство / Чугаева В.И.; заявитель и патентообладатель Воронеж. науч.-исслед. ин-т связи. – № 2000131736/09 ; заявл. 18.12.00 ; опубл. 20.08.02, Бюл. № 23 (II ч.).	
Частина книги, періодичного, продовжуваного видання
	1.	Козіна Ж. Л. Теоретичні основи і результати практичного застосування системного аналізу в наукових дослідженнях в області спортивних ігор / Ж. Л. Козіна // Теорія та методика фізичного виховання. — 2007. — № 6. — С. 15—18, 35—38.
2.	Гранчак Т. Інформаційно-аналітичні структури бібліотек в умовах демократичних перетворень / Тетяна Гранчак, Валерій Горовий // Бібліотечний вісник. — 2006. — № 6. — С. 14—17.
3.	Валькман Ю. Р. Моделирование НЕ-факторов — основа интеллектуализации компьютерных технологий / Ю. Р. Валькман, В. С. Быков, А. Ю. Рыхальский // Системні дослідження та інформаційні технології. — 2007. — № 1. — С. 39—61.
4.	Ма Шуін Проблеми психологічної підготовки в системі фізкультурної освіти / Ма Шуін // Теорія та методика фізичного виховання. — 2007. — № 5. — С. 12—14.
5.	Регіональні особливості смертності населення України / Л. А. Чепелевська, Р. О. Моісеєнко, Г. І. Баторшина [та ін.] // Вісник соціальної гігієни та організації охорони здоров'я України. — 2007. — № 1. — С. 25—29.
6.	Валова І. Нові принципи угоди Базель ІІ / І. Валова ; пер. з англ. Н. М. Середи // Банки та банківські системи. — 2007. — Т. 2, № 2. — С. 13—20.
7.	Зеров М. Поетична діяльність Куліша // Українське письменство ХІХ ст. Від Куліша до Винниченка : (нариси з новітнього укр., письменства) : статті / Микола Зеров. — Дрогобич, 2007. — С. 245—291.
8.	Третьяк В. В. Возможности использования баз знаний для проектирования технологии взрывной штамповки / В. В. Третьяк, С. А. Стадник, Н. В. Калайтан // Современное состояние использования импульсных источников энергии в промышленности : междунар. науч.-техн. конф., 3-5 окт. 2007 г. : тезисы докл. — Х., 2007. — С. 33.
9.	Чорний Д. Міське самоврядування: тягарі проблем, принади цивілізації / Д. М. Чорний // По лівий бік Дніпра: проблеми модернізації міст України : (кінець XIX—початок XX ст. / Д. М. Чорний. — Х., 2007. — Розд. 3. — С. 137—202.

Електронні ресурси	1.	Богомольний Б. Р. Медицина екстремальних ситуацій [Електронний ресурс] ] : навч. посіб. для студ. мед. вузів III—IV рівнів акредитації / Б. Р. Богомольний, В. В. Кононенко, П. М. Чуєв. — 80 Min / 700 MB. — Одеса : Одес. мед. ун-т, 2003. — (Бібліотека студента-медика) — 1 електрон. опт. диск (CD-ROM) ; 12 см. — Систем. вимоги: Pentium ; 32 Mb RAM ; Windows 95, 98, 2000, XP ; MS Word 97-2000.— Назва з контейнера.
2.	Розподіл населення найбільш численних національностей за статтю та віком, шлюбним станом, мовними ознаками та рівнем освіти [Електронний ресурс] : за даними Всеукр. перепису населення 2001 р. / Держ. ком. статистики України ; ред. О. Г. Осауленко. — К. : CD-вид-во "Інфодиск", 2004. — 1 електрон. опт. диск (CD-ROM) : кольор. ; 12 см. — (Всеукр. перепис населення, 2001). — Систем. вимоги: Pentium-266 ; 32 Mb RAM ; CD-ROM Windows 98/2000/NT/XP. — Назва з титул. екрану.
3.	Бібліотека і доступність інформації у сучасному світі: електронні ресурси в науці, культурі та освіті : (підсумки 10-ї Міжнар. конф. „Крим-2003”) [Електронний ресурс] / Л. Й. Костенко, А. О. Чекмарьов, А. Г. Бровкін, І. А. Павлуша // Бібліотечний вісник — 2003. — № 4. — С. 43. — Режим доступу до журн. :
     http://www.nbuv.gov.ua/articles/2003/03klinko.htm.

Примітки:
1. Бібліографічний опис оформлюється згідно з ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 “Система стандартів з інформації, бібліотечної та видавничої справи. Бібліографічний запис. Бібліографічний опис. Загальні вимоги та правила складання”.
2. Опис складається з елементів, які поділяються на обов’язкові та факультативні. У бібліографічному описі можуть бути тільки обов’язкові чи обов’язкові та факультативні елементи. Обов’язкові елементи містять бібліографічні відомості, які забезпечують ідентифікацію документа. Їх наводять у будь-якому описі.
Проміжки між знаками та елементами опису є обов’язковими і використовуються для розрізнення знаків граматичної і приписаної пунктуації.
3. У списку опублікованих праць здобувача, який наводять в авторефераті, необхідно вказати прізвища та ініціали всіх його співавторів незалежно від виду публікації.

ДОДАТОК В 
Єдина система програмної документації
								ГОСТ
ОПИС ПРОГРАМИ			19.402-78*
Unified system for program documentation.
Program  description					(CT СЕВ 2092-80)

1.	Даний  стандарт встановлює склад і вимоги до змісту програмного документа “ОПИС ПРОГРАМИ”.
2.	Структуру і оформлення документа встановлюють у відповідності з ГОСТ 19.101-77.
Складання інформаційної частини ( анотації і змісту) є обов’язковим.
3. Опис програми повинен містити наступні розділи:
	загальні відомості;
	функціональне призначення;
	опис логічної структури;
	використовувані технічні засоби;
	виклик і завантаження;
	вхідні дані;
	вихідні дані.
	Залежно від особливостей програми дозволяється вводити додаткові розділи або об’єднувати окремі розділи.
4.	В розділі “Загальні відомості” повинні бути вказані:
позначення і найменування програми;
програмне забезпечення, необхідне для функціонування програми;
мови програмування, на яких написана програма.
5.	В розділі “Функціональне призначення” повинні бути вказані класи розв’язуваних  задач і (або) призначення програми та відомості про функціональні обмеження на застосування.
6.	В розділі “Опис логічної структури” повинні бути вказані:
алгоритм програми;
використовувані методи;
структура програми з описом функцій складових частин і зв’язків між ними;
зв’язки програми з іншими програмами.
Опис логічної структури програми виконують з урахуванням тексту програми на вихідній мові.
7.	В розділі “Використовувані технічні засоби” повинні бути вказані типи  електронних обчислювальних машин і пристроїв, які використовуються при роботі програми.
8.	В розділі “Виклик і завантаження” повинні бути вказані:
спосіб виклику програми з відповідного носія даних;
вхідні точки в програму.
Допускається вказувати адреси завантаження, відомості про використання оперативної пам’яті, обсяг програми.
9.	В розділі “Вхідні дані” повинні бути вказані:
характер, організація і попередня підготовка вхідних даних;
формат, опис і спосіб кодування вхідних даних.
10.	 В розділі “Вихідні дані” повинні бути вказані:
характер і організація  вихідних даних;
формат, опис і спосіб кодування вихідних даних.
11.	Допускається зміст розділів ілюструвати пояснюючими прикладами, таблицями, схемами, графіками.
12.	 Як додаток до опису програми допускається включати різні матеріали, які недоцільно включати  в розділи опису.

ДОДАТОК Г 
Єдина система програмної документації
								ГОСТ
ВКАЗІВКИ ОПЕРАТОРУ 		19.505-79*
Вимоги до змісту і оформлення
Unified system for program documentation.
Operation’s guide. Requirements for contents and form of presentation				(CT СЕВ 2096-80)

Даний  стандарт встановлює вимоги до змісту і оформлення програмного документа “ВКАЗІВКИ  ОПЕРАТОРУ”.
1.ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ
1.1.	Структура і оформлення програмного документа встановлюється у відповідності з ГОСТ 19.105-78.
Складання інформаційної частини (анотації і змісту) є обов’язковим.
1.2.	Керівництво оператора повинно містити наступні розділи:
призначення програми;
умови виконання програми;
виконання програми;
повідомлення оператору.
Залежно від особливостей документа допускається об’єднувати окремі розділи або вводити нові.

2.	ЗМІСТ РОЗДІЛІВ

2.1.  В розділі “Призначення програми” повинні бути вказані відомості про призначення програми та інформація, достатня для розуміння функцій програми і її експлуатації.
2.2. В розділі “ Умови виконання програми” повинні бути вказані умови, необхідні для виконання програми (мінімальний і (або) максимальний склад апаратних і програмних засобів і т.п.).
2.3. В розділі “Виконання програми” повинна бути вказана послідовність дій оператора, які забезпечують завантаження, запуск, виконання і завершення програми, наведено опис функцій, формату і можливих варіантів команд, за допомогою яких оператор здійснює завантаження і управляє виконанням програми, а також відповіді програми на ці команди.
2.4. В розділі “ Повідомлення оператору” повинні бути наведені тексти повідомлень, які видаються по ходу виконання програми, опис їх змісту і відповідні дії оператора (дії оператора у випадку збою, можливості повторного запуску програми і т.п.).
2.5. Допускається зміст розділів ілюструвати пояснюючими прикладами, таблицями, схемами, графіками.
2.6. Як додаток до керівництва оператора допускається включати різні матеріали, які недоцільно включати в розділи керівництва.